Постанова   
Іменем України
27 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 754/4521/22
провадження № 61-11151св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., 
учасники справи:
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Університетська лікарня імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі», яке діє через Управління судової роботи та Міжнародної правової допомоги Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
боржник - ОСОБА_1 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тетеря Ігор Анатолійович, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва, в складі судді Таран Н. Г., від 16 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В., від 27 жовтня 2022 року,  
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
У червні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Університетська лікарня імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі» 
(далі - ТОВ «Університетська лікарня імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі») звернулось до суду через Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з клопотанням про визнання та примусове виконання на території України заочного вироку польського суду від 12 червня 2019 року у справі № І С 414/17 за позовом Університетської лікарні імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі проти ОСОБА_1 про виплату 
13 915,20 тисяч злотих та 4 914,46 злотих - як повернення коштів за процес. 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 27 жовтня 2022 року, клопотання ТОВ «Університетська лікарня імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі» задоволено.
Надано дозвіл на примусове виконання заочного вироку І судової колегії з розгляду цивільних справ Районного суду в Зеленій Гурі від 12 червня 
2019 року, який набрав законної сили, у справі № І С 414/17 за позовом 
ТОВ «Університетська лікарня імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі» до ОСОБА_1 про сплату 13 915,20 злотих, що за офіційним курсом НБУ становить на день постановлення ухвали - 110 671,76 грн, разом з відсотками за спізнення від 27 лютого 2016 року до дня сплати та 4 914,46 злотих, що за офіційним курсом НБУ становить на день постановлення ухвали - 39 086,18 грн, як повернення коштів за судовий процес.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив відсутність підстав, передбачених статтею 468 ЦПК України, для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а також дотримання товариством вимог статей 50, 51 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифікований Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3941-ХІІ, та набув чинності 14 серпня 1994 року (далі - Договір). 
Суди відхилили доводи ОСОБА_1 про те, що він не отримував виклики до суду та копію судового рішення як такі, що спростовані матеріалами справи, в яких наявні копії судових повісток, які свідчать про вручення особисто ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи в м. Зелена Гура.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що вручення ОСОБА_1 судових повісток через засоби поштового зв`язку, а не через органи Міністерства юстиції України за правилами Гаазької конвенції, не спростовує того факту, що він був повідомлений про розгляд справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тетеря І. А.,  посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
08 листопада 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Тетеря І. А., подав касаційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 27 жовтня 2022 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи № 754/4521/22 з суду першої інстанції, зупинено дію ухвали Деснянського районного суду м. Києва 
від 16 серпня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 27 жовтня 2022 року до закінчення касаційного провадження.
У грудні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Верховного Суду від 24 січня 2023 року суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що до клопотання ТОВ «Університетська лікарня імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі» не додано документів, які відповідно до Гаазької Конвенції свідчать про вручення відповідного повідомлення про судове засідання ОСОБА_1 . 
При цьому якщо документ вручений не у порядку, визначеному міжнародним договором, то сторона, яка отримала такий документ, може стверджувати, що вона не була повідомлена належним чином про судовий розгляд. 
Звертає увагу, що в матеріалах справи містяться дві копії поштових документів, складені польською мовою без їх завіреного перекладу.  ОСОБА_1 не розписувався у полі підпису про одержання судових повісток.
Вважає, що суди попередніх інстанцій встановили факт повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи польським судом на підставі недопустимих доказів.

Відзив на касаційну скаргу не подано
Позиція Верховного Суду
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та постанови апеляційного суду за результатами апеляційного перегляду такої ухвали, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»           в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях                  у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Предметом розгляду у цій справі є клопотання ТОВ «Університетська лікарня імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного вироку польського суду від 12 червня 2019 року у справі № І С 414/17 за позовом Університетської лікарні імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі проти ОСОБА_1 про виплату 13 915,20 тисяч злотих та 4 914,46 злотих - як повернення коштів за процес. 
Частиною першою статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
За змістом частини другої статті 468 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
Питання визнання та виконання в Україні рішень, винесених судами Республіки Польща, регулюється, зокрема Договором між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, статтею 49 якого встановлено, що за умов, передбачених цим Договором, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони, а саме: 1) рішення судів з цивільних справ; 2) рішення судів з кримінальних справ в частині, що стосується відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Положення пункту 1 застосовуються також до мирових угод з цивільних справ майнового характеру затверджених судом.
Стаття 50 Договору визначає такі умови, за яких рішення Договірної Сторони визнається і виконується на території іншої Договірної Сторони: 1) згідно із законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення було винесене, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню; 2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а у випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином; 4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї Договірної Сторони, де рішення має бути визнане і виконане; 6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.
Отже, однією з необхідних передумов для визнання і виконання рішення суду Договірної Сторони є надання стороні можливості захисту своїх прав при розгляді справи по суті, що передбачає, зокрема, отримання виклику в судове засідання своєчасно і належним чином.
Частиною другою статті 51 Договору передбачено, що до клопотання про визнання і виконання рішення потрібно додати:1) рішення або його завірену копію разом з підтвердженням, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, якщо рішення не набрало законної сили, разом з підтвердженням, що воно підлягає виконанню, якщо це не витікає з самого рішення; 2) документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесене рішення і яка не приймала участь у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином, згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення було винесене; а в випадку обмеженої процесуальної здатності сторони - документ, який підтверджує, що та сторона була представлена належним чином;3) завірений переклад клопотання, а також документів, зазначених в підпунктах 1-2, на мову тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане. 
Таким чином, порядок повідомлення учасника справи про судовий процес              і вручення цій особі судової повістки (виклику в суд) регулюється правом держави, суд якої вирішує справу по суті (lex fori).
Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року в справі № 461/8156/17 звертав увагу, що за змістом § 1 статті 1135^5 Цивільного процесуального Кодексу Республіки Польща сторона, яка проживає за кордоном може визначити уповноваженого на ведення справи, що проживає на території Польщі або уповноваженого на отримання кореспонденції в Польщі.
Розглядаючи клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України заочного вироку польського суду 
від 12 червня 2019 року у справі № І С 414/17, суди попередніх інстанцій встановили відсутність підстав, передбачених статтею 468 ЦПК України, для відмови в його задоволенні, а також дотримання ТОВ «Університетська лікарня імені Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі» вимог статей 50, 51 Договору.
Суди відхилили доводи ОСОБА_1 про те, що він не отримував виклики польського суду як такі, що спростовані матеріалами справи.
При цьому суди встановили, що про розгляд справи стосовно нього польським судом ОСОБА_1 був обізнаний із квітня 2019 року. 
Доводи касаційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів вручення судових повісток у порядку, визначеному Гаазькою Конвенцією, підлягають відхиленню з огляду на наступне. 
Статтею 15 Гаазької Конвенції передбачено, що судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території,          b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві та це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо                         не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано       будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.
Апеляційним судом встановлено факт вручення ОСОБА_1 в Україні кореспонденції із суду Польщі у справі № І С 414/17 через засоби поштового зв`язку, зокрема працівниками поштового відділення № 156 у м. Києві.
Доводи касаційної скарги щодо невідповідності копій повідомлень, проставлення на них підпису іншою особою, а не ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до необхідності переоцінки доказів Верховним Судом, що виходить за межі розгляду справи визначені статтею 400 ЦПК України.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
За встановлених судами обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки ОСОБА_1 будучи обізнаним про розгляд справи № І С 414/17, не був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі в Республіці Польща особисто або через свого представника, а наявність передбачених законом підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не доведено.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін. 
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої                                     статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Дію ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року необхідно поновити.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тетеря Ігор Анатолійович, залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.
Поновити дію ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 27 жовтня 
2022 року. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | В. В. Шипович  Є. В. Синельников С. Ф. Хопта