КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 357/7809/22                                                                                       Головуючий у І інстанції Ярмола О.Я.
Провадження №22-ц/824/3369/2023                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
23 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_3 , в інтересах якої діє опікун ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, 
 
УСТАНОВИВ:
 
у вересні 2022 року з вказаним позовом до суду в інтересах ОСОБА_3 звернувся її опікун - ОСОБА_4 , мотивуючи вимоги тим, що позивач є пенсіонером, визнана інвалідом І групи Б з 14 березня 2017 року, а також визнана інвалідом І групи А з 24 квітня 2021 року, має загальне захворювання по зору та захворювання на цукровий діабет 2 типу, вторинно інсулінозалежна, важка форма в стадії декомпенсації, діабетичний кетоз, діабетична полінейропатія нижніх кінцівок, ІХС, кардіосклероз атеросклеротичний, ГХ-2, СН 2-А, хронічний пілоєнефрит в стадії нестійкої ремісії. 
Вказував на те, що ОСОБА_3 перенесла 4 інсульти, знаходилась на стаціонарному лікуванні в Ендокринному центрі КЗБМР "Білоцерківська МЛ № 2" з 25 липня 2017 року. 
За висновками МРТ - картина лакунарного інфаркту з ознаками хронічного мастоїдиту та кортикальної церебральної атрофії. Загальна тривалість перебування в стадії нерухомої особи більше 3 років. 
Крім того, ОСОБА_3 страждає на стійкий, хронічний психічний розлад - судинну деменцію та за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/6255/21 вона була визнана недієздатною, а опікуном призначено її чоловіка ОСОБА_4 . 
Єдиним джерелом доходу позивача є пенсія за віком, яка станом на 01 липня 2022 року складає 2 674,41 грн., а також, чоловік позивача, який є її опікуном, має статус ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС (II категорії), і отримує пенсію. 
Оскільки, ОСОБА_3 має трьох повнолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які фактично проживають окремо, є працездатними, проте не допомагають своїй матері, опікун ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив стягнути з відповідачів аліменти у розмірі по 1000 грн., з кожного, щомісячно. 
Рішенням Білоцерківський міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 рокупозов задоволено частково.     
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_3 в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 1 вересня 2022 року, і довічно.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатної матері ОСОБА_3 в розмірі 1 000 грн  щомісячно, починаючи з 1 вересня 2022 року, і довічно.
У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просять скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року та закрити провадження у даній справі.
В обґрунтування апеляційної скарги  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2   зазначають, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивач не потребує матеріальної допомоги, оскільки не є самотньою жінкою та отримує пенсію у розмірі 2674,41 грн, а її чоловік ОСОБА_4 , який є пенсіонером та має статус ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС (2 категорії), отримує пенсію 5472,00 грн. 
Тобто, скаржники вказують на те, що сукупний дохід  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 становить 8146,41 грн та значно перевищує прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не врахував наявність на утриманні у ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  неповнолітніх дітей.  
22 лютого 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 , в інтересах якої діє опікун ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити в силі рішення Білоцерківський міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року.
Відзив обґрунтований тим, що лікування та підтримка життєдіяльності ОСОБА_3 з огляду на її стан та кількість захворювань потребує щоденного прийому ліків, придбання засобів гігієни, спеціального харчування, допомоги в її догляді. Окрім того, потрібно сплачувати комунальні послуги, купувати предмети одягу та взуття, але загальновідомим є той факт, що ціни на продукти харчування, ліки та одяг постійно зростають. 
Опікун ОСОБА_4 звертає увагу на те, що вищевикладені обставини достеменно відомі відповідачам як дітям позивача, так само як і той факт, що опікун позивача особа пенсійного віку, має проблеми зі здоров`ям, самостійно не взмозі забезпечити належний догляд за позивачем.
Таким чином, зважаючи на наявність багатьох захворювань, які потребують постійного лікування, відсутність інших доходів, окрім пенсії, позивач потребує матеріальної підтримки та допомоги дітей, яку добровільно вони надавати не бажають. 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 є матір`ю відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (а.с.18, 61, 62).
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2021 року ОСОБА_3 визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено їй опікуна ОСОБА_4 . (а.с. 12)
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0095976, ОСОБА_3 встановлено І група інвалідності, підгрупа «А» з 21.04.2021 року довічно, причина інвалідності: загальне захворювання з ураженням ЦНС, по зору. Згідно висновку про умови та характер праці вказано, що потребує постійного стороннього догляду. (а.с. 9)
Відповідно до висновку № 341 лікарсько-консультативної комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за хворим від 17.01.2022 року, ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування (а.с. 14)
Згідно довідки про здійснення догляду за інвалідом за № 293/02-21 від 25 лютого 2020 року заступником сільського голови Фурсівської сільської ради, ОСОБА_4 здійснює догляд за своєю дружиною ОСОБА_3 (а.с. 17)
ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком. Станом на 01.07.2022 року розмір її пенсії складає 2674,41 грн. (а.с. 15).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши положення ст. ст. 202-206 Сімейного Кодексу України, виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів у розмірі по 1000 грн., з кожного, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 01 вересня 2022 року, щомісячно, і довічно.
З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.
Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язаніутримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.
Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
При цьому, сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.
Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15.
До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №301/160/17.
При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом. При вирішенні розміру аліментів на утримання батьків суд має враховувати обставини, що мають істотне значення.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2022 році, зокрема для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні. 
Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком. Станом на 01 липня 2022 року розмір її пенсії складає 2674,41 грн.
Тобто, на момент розгляду справи позивач отримує пенсією у розмірі, що відповідаєпрожитковому мінімуму, встановленомузаконом для осіб, які втратили працездатність.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції установив, що ОСОБА_3 встановлено І група інвалідності, підгрупа «А» з 21.04.2021 року довічно, причина інвалідності: загальне захворювання з ураженням ЦНС, по зору. Позивач також страждає на цукровий діабет 2 типу, є вторинно інсулінозалежною, має важку форму в стадії декомпенсації, діабетичний кетоз, діабетичну полінейропатію нижніх кінцівок, ІХС, кардіосклероз атеросклеротичний, ГХ-2, СН 2-А, хронічний пілоєнефрит в стадії нестійкої ремісії, потребує стороннього догляду та значних витрат на лікування, спеціальне харчування та засоби гігієни, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, навіть з урахуванням розміру пенсії, яку отримує її чоловік - опікун ОСОБА_4 .
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2  мають змогу надавати таку допомогу, а відповідно до вимог частини першої статті 202 СК України зобов`язані утримувати матір, яка є непрацездатною і потребує матеріальної допомоги.
З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивач у зв`язку з пенсійним віком, станом її здоров`я, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги, а відповідачі, в свою чергу мають можливість її надавати.
Доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спроможні сплачувати аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі по 1000,00 грн з кожного, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем апеляційна скарга та матеріали справи в собі не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не потребує матеріальної допомоги спростовуються встановленими обставинами справи в суді першої та апеляційної інстанціях. 
Посилання в апеляційній на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітніх дітей на своєму утриманні не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність своїх дітей у відповідачів не звільняє останніх від обов`язку передбаченого ст. 202 СК України, згідно якої повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 
Інші доводи апеляційної скарги разом з долученими доказами були ретельно дослідженні судом першої інстанції та повторної перевірки не потребують.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду. 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 80, 81, 367, 369, 374, 375 України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківський міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 23 березня 2023 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                            Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                            С.А. Голуб 
 
                                                                                     Т.О. Писана