Номер провадження: 22-ц/813/3290/23 
Справа № 521/2079/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Тополевої Ю.В. 23 червня 2022 року у м. Одеса, - 
встановила:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просили стягнути з відповідача на їх користь відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 269111 грн. 30 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 75000 грн.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було залишено без задоволення.
10 червня 2022 року представником ОСОБА_3 подано до суду першої інстанції заяву про розподіл судових витрат, акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 01 від 02 вересня 2021 року, та акт прийому-передачі наданої правової допомоги № 02 від 08 червня 2022 року. Із заяви вбачається, що в межах даної справи правову допомогу відповідачу надавало Адвокатське об`єднання «Г.М.Партнерс» в особі адвоката Румянцева О.Г. на підставі договору про надання правової допомоги № 15/21 від 01 березня 2021 року. Відповідно до п. 2.2 договору про надання правової допомоги від 04 березня 2021 року, сторони встановили погодинну оплату з розрахунку 3000 грн/година. Відповідно до детального опису наданих послуг, вартість послуг становить 36500 грн., які представник відповідача просив стягнути з позивачів на користь відповідача.
Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року доповнено рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28543 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7957 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити відповідачу у стягненні витрат на професійну правову допомогу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована відсутністю доказів сплати ОСОБА_3 суми витрат на професійну правничу допомогу на користь АО «Г.М.Партнерс».
Сторони про розгляд справи на 21 лютого 2023 року були сповіщені належним чином.
10 лютого 2023 року від представника ОСОБА_3 на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_3 та його представника.
21 лютого 2023 року від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2021 року представником ОСОБА_3 подано до суду першої інстанції заяву про розподіл судових витрат, в якій зазначено, що протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду, якщо таке буде ухвалене не на користь позивача, представник відповідача надасть суду докази надання правничої допомоги ОСОБА_3 . Крім того, про такий намір було заявлено під час судових дебатів 08 червня 2022 року.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди було залишено без задоволення.
10 червня 2022 року представником ОСОБА_3 подано до суду заяву про розподіл судових витрат, з якої вбачається, що в межах даної справи правову допомогу відповідачу надавало адвокатське об`єднання «Г.М.Партнерс» в особі адвоката Румянцева О.Г. на підставі договору про надання правової допомоги № 15/21 від 01 березня 2021 року. Згідно до п. 2.2 договору про надання правової допомоги від 04 березня 2021 року, сторони встановили погодинну оплату з розрахунку 3000 грн/година. Відповідно до детального опису наданих послуг, вартість послуг становила 36500 грн., які представник ОСОБА_3 просив стягнути з позивачів на користь відповідача.
Відповідно до ч. 1 п. 3 частини другої ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову, - на позивача.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що: «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що: «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Заперечень щодо розрахунку вартості витрат на правову допомогу від позивачів не надходило.
01 березня 2021 року ОСОБА_3 та адвокатське об`єднання «Г.М. Партнерс» уклали договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 2.2 якого, сторони встановили погодинну оплату з розрахунку 3000 грн./година (т. 1, а. с. 142-145 ).
Колегія суддів враховує, що адвокатом Румянцевим О.Г. на користь відповідача ОСОБА_3 була надана правнича допомога на суму 36500 грн., що підтверджується актом прийому-передачі наданої правової допомоги № 01 від 02 вересня 2021 року, та актом прийому-передачі наданої правової допомоги № 02 від 08 червня 2022 року.
За приписами п. 2.5 договору, клієнт оплачує правничу (правову) допомогу на підставі виставленого Рахунку (рахунків).
За таких обставин, а також з урахуванням обґрунтованості та пропорційності розміру витрат до предмета спору, ціни позову, значення справи для сторін, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 36500 грн.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відсутність доказів сплати ОСОБА_3 суми витрат на професійну правничу допомогу на користь АО «Г.М.Партнерс», оскільки за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. 
Саме про це зазначено Верховним Судом у постанові від 22 січня 2021 року при розгляді справи № 925/1137/19.
Інші докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 10 березня 2023 року

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе