Постанова
Іменем України
 
23 грудня 2022 року
м. Київ
 
справа № 756/16381/16
провадження № 61-9068св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 ,
треті особи: служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року в складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Коцюрби О. П., Білич І. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
 
У січні 2019 року ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов до                ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П., ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , про визнання недійсним звіту про незалежну оцінку майна, застосування наслідків недійсності правочинів та відновлення становища, яке існувало до порушення права власності.
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Справа судами розглядалась неодноразово.
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року в складі судді Луценко О. М. позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року залишено без руху та запропоновано зазначити інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження та надати квитанцію про сплату судового збору.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційний суд у передбаченому процесуальним законом порядку двічі направляв на адресу ОСОБА_2 , зазначену ним у апеляційній скарзі, копію ухвали суду від 27 січня 2022 року про залишення його апеляційної скарги без руху, проте останній з моменту надходження справи до суду апеляційної інстанції                      (05 січня 2022 року) жодним чином не цікавився станом вказаного апеляційного провадження, свої процесуальні обов`язки належно не реалізував, вимог ухвали від 27 січня 2022 року не виконав, тому наявні правові підстави, передбачені пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У вересні 2022 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу суду апеляційної інстанції від 05 липня 2022 року, у якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження. Крім того, заявник зазначає, що суд не взяв до уваги неналежне вручення копії судового рішення та відсутність доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, 31 грудня 2021 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з порушенням строку на апеляційне оскарження.
 
Обґрунтовуючи причини пропуску вказаного строку, ОСОБА_2 вказав, що оскаржуване рішення  йому та його представнику не надсилалося. Повний текст оскаржуваного судового рішення він отримав 07 грудня                       2021 року. Тривалий час він перебував за межами міста Києва та про ухвалення вказаного судового рішення він не знав.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року ці причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, залишено апеляційну скаргу без руху, запропоновано зазначити інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження та надати квитанцію про сплату судового збору.
 
Ухвала Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року була направлена ОСОБА_2 супровідним листом від 28 січня 2022 року на адресу, яка міститься в матеріалах справи, а саме: АДРЕСА_2 . Вказана адреса також зазначена на конверті, у якому надійшла апеляційна скарга (а. с. 140,154, 166, т. 4) та є адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_2                       (а. с. 11, т. 1).
 
З 27 січня 2022 по 19 травня 2022 року на адресу суду не повернулося зворотне повідомлення про вручення копії ухвали від 27 січня 2022 року, у зв`язку з чим скаржнику було повторно направлено вказану ухвалу для виконання (а. с. 170 т.4).
 
22 та 23 червня 2022 року на адресу апеляційного суду повернулися конверти з ухвалами з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 171-174,              т. 4).
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Позиція Верховного Суду
 
За положеннями пункту 3 частини першої та частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвал суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
 
Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Згідно із частиною четвертою статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.
 
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
 
У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
 
При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
 
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
 
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України», заяви № 17160/06 та 35548/06, від 21 грудня 2010 року).
 
Визнаючи неповажними причини пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції виходив із такого.
 
Як слідує з матеріалів справи та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Оболонського районного суду міста Києва у цій справі ухвалено 14 квітня 2021 року, надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень 16 квітня 2021 року та оприлюднено 19 квітня                     2021 року.
 
Це судове рішення ухвалено за відсутності відповідача ОСОБА_2 та його адвоката Забари Ю. С., який на підставі ордера від 05 грудня                           2016 року бере участь у цій справі як представник ОСОБА_2 .
 
Суд першої інстанції надіслав копію рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року ОСОБА_2 16 квітня 2021 року (а. с. 204, т. 1), його адвокату Забарі Ю. С. 28 квітня 2021 року (а. с. 209, т.1 ).
 
Крім того ОСОБА_2 08 листопада 2021 року та його адвокат                Забара Ю. С. 07 травня 2021 року особисто ознайомлювалися із матеріалами справи, про що свідчать їх підписи (а. с. 206, т. 2, а. с. 52, т. 4).
 
За таких обставин суд апеляційної інстанції на підставі належних і допустимих доказів вірно встановив, що відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Забара Ю. С. були достовірно обізнані зі змістом оскаржуваного судового рішення, однак подали апеляційну скаргу зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження - 31 грудня 2021 року.
 
Установивши ці обставини, суд апеляційної інстанції в ухвалі від 27 січня  2022 року обґрунтовано вказав, що посилання ОСОБА_2 на неотримання ним судового рішення як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження є безпідставним, та запропонував                 ОСОБА_2 навести інші причини пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
Колегія суддів відхиляє викладені у касаційній скарзі доводи заявника про те, що причиною пропуску строку на апеляційне оскарження було перебування ОСОБА_2 за межами України з 14 березня 2021 року до 29 вересня 2021 року. При цьому суд виходить з того, що принаймні                   з 08 листопада 2021 року (дати ознайомлення з матеріалами справи) ОСОБА_2 мав можливість особисто у місячний строк подати апеляційну скаргу, а у його адвоката Забари Ю. С. не було будь-яких перешкод подати апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_2 принаймні з травня 2021 року, оскільки у цій же справі адвокат Забара Ю. С. подав апеляційну скаргу на це ж саме рішення в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_4 14 травня 2021 року (а. с. 210, т. 2).
 
Оскільки ОСОБА_2 та його адвокат Забара Ю, С. не навели інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження та не виконали вказані в ухвалі від 27 січня 2022 року вимоги суду про оплату апеляційної скарги судовим збором, суд апеляційної інстанції на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .
 
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що  він не отримував копію ухвали апеляційного суду про залишення його апеляційної скарги без руху з поважних підстав та не міг дізнатися про стан розгляду його апеляційної скарги у зв`язку із обмеженим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень та введеним в Україні воєнним станом колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
 
Дійсно, в Україні, починаючи з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, однак згідно зі статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя здійснюється судами, створеними відповідно до Конституції України, і скорочення прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
 
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до введення в Україні воєнного стану (31 грудня 2021 року), не цікавився її станом у Київському апеляційному суді і не отримував судову кореспонденцію, відправлену судом 27 січня                  2021 року (до введення воєнного стану) за вказаною ним адресою.
 
Єдиний державний реєстр судових рішень мав обмежений доступ лише                 з 24 лютого 2022 року до 20 червня 2022 року, а Київський апеляційний суд                  з 02 травня 2022 року працював у звичайному режимі.
 
Означена процесуальна поведінка ОСОБА_2 та його адвоката не демонструвала готовність брати участь у справі на стадії апеляційного провадження і саме по собі введення воєнного стану за обставинами цієї справи не було об'єктивною і непереборною перепоною для                     ОСОБА_2 та його адвоката обґрунтувати поважність пропуску строку на апеляційне оскарження та сплатити судовий збір.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 05 липня                              2022 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                           
О. М. Осіян 
                                                                                                        
Н. Ю. Сакара