ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 463/3605/19
провадження № 51-3473км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
засудженого                                      ОСОБА_6  (у режимі відеоконференції),
захисника                                          ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року щодо нього у  об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019140040000768, №12019140040000155 , № 12019140040001383, № 12019140040001386, № 12019140040000668, № 12019140040001646, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Львові, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 20 грудня 2011 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року  ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік;
- за ч. 3 ст. 185 КК на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 187 КК на строк 7 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покараньвизначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Прийнято рішення щодо цивільного позову, процесуальних витрат і речових доказів.
Згідно з вироком  ОСОБА_6 , який був раніше судимий за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК,визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
22 січня 2019 року приблизно о 8:30 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом підбору ключа, проник у квартиру АДРЕСА_3 , звідки, діючи повторно, викрав майно, належне ОСОБА_8 , на загальну суму 23 350 грн.
1 березня 2019 року о 17:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені на ключ вхідні двері таємно проник у квартиру АДРЕСА_5 , звідки, діючи повторно, викрав телевізор марки «Самсунг», вартістю 2000 грн, належного ОСОБА_9 
17 березня 2019 року приблизно о 14:00 год. ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через відкриті ворота незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 , звідки, діючи повторно, таємно викрав велосипед моделі «Formula THOR 1.0», вартістю 4830 грн, належний ОСОБА_10 .
У ніч з 21 на 22 березня 2019 року ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_7 , скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом віджиму пластикових дверей балкону незаконно проник в приміщення квартири АДРЕСА_7 , звідки, діючи повторно, викрав майно ОСОБА_11 на загальну суму 10 900 грн.
У ніч із 26 на 27 березня 2019 року приблизно о 2:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, перехилившись через металеву сітку якою загороджено прибудинкову територію будинку, таємно, діючи повторно, викрав велосипед моделі «Ful Supermen», вартістю 2500 грн, належний ОСОБА_12 
27 березня 2019 року приблизно о 20:00 год.  ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, перебуваючи в салоні автомобіля служби таксі «Економ» (марка «Ніссан», модель «Альмера», синього кольору, номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 ), що рухався в напрямку вул. Огієнка, 29, у м. Львів-Винники, з метою заволодіння чужим майном вчинив напад на ОСОБА_13 , поєднаний із насильством, небезпечним у момент заподіяння для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій). Так, ОСОБА_6 спочатку висунув вимогу потерпілому щодо передачі золотого ланцюжка, а потім наніс ОСОБА_13 удар кулаком в обличчя та ще декілька ударів в область голови та обличчя каменем, який, відчинивши дверцята, підняв із землі поблизу автомобіля. Потерпілий ОСОБА_13 , остерігаючись за своє життя та здоров`я, виповз із автомобіля, а ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, вибіг із автомобіля та, підійшовши до потерпілого та почав стискати його шию руками, внаслідок чого ОСОБА_13 упав на землю, а з його шиї спав золотий ланцюжок, вартістю 120 000 грн. ОСОБА_13 , який отримав легкі тілесні ушкодження, розуміючи, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, втік від ОСОБА_6 , а останній у цей час заволодів майном потерпілого на загальну суму 131 850 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року вирок Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо нього скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає неправильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 187 КК через відсутність у його діях ознак розбою. Стверджує, що доводи сторони захисту належним чином перевірені не були, а суд у вироку послався на показання свідка, який не був безпосереднім очевидцем події.
 
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6  і його захисник ОСОБА_7  просили касаційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого.
Мотиви Суду
Згідно зі ст.433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, за які його засуджено, кваліфікація дій, вид та розмір призначеного засудженому покарання за вказаними частинами статті закону України про кримінальну відповідальність у касаційній скарзі не оспорюються. 
У своїй касаційній скарзі засуджений заперечує правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації його дій за кримінальне правопорушення, вчинене щодо ОСОБА_13 . При цьому посилається на неправильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 187 КК, вважаючи, що суд першої інстанції не правильно встановив фактичні обставини, вказавши про те, що він ( ОСОБА_6 ) стискав шию потерпілого руками та безпідставно визнав, що до останнього було застосовано насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я. Ці порушення не усунув апеляційний суд.
Однак, виходячи із змісту ст. 433 КПК, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги сторони захисту, апеляційний суд перевірив, що фактичні обставини місцевим судом встановлено правильно.
Такий висновок апеляційного суду достатньо вмотивований і ґрунтується на доказах, які були предметом безпосереднього дослідження місцевого суду та перевірки суду апеляційної інстанції, а саме показаннях потерпілого ОСОБА_13 , який зазначав про те, що  ОСОБА_6 , перебуваючи в автомобілі як пасажир таксі, висунув вимогу передачі ланцюжка і раптово наніс по голові удар кулаком, а потім ще декілька ударів каменем, а коли в процесі бійки потерпілий випав із автомобіля, ОСОБА_6 душив його за шию.
Ці показання ОСОБА_13 суд визнав достовірними, оскільки вони узгоджувалися з іншими дослідженими судом і наведеними у вироку доказами.
Зокрема, за даними протоколу огляду місця події вбачається, що в салоні автомобіля марки «Ніссан Альмера» та біля нього були виявлені численні сліди крові, а також камінь зі слідами крові.
Свідок  ОСОБА_14 , показання якого є належними і допустимими, оскільки він свідчив щодо тих обставин, які сприймав безпосередньо, суду також повідомляв, що  ОСОБА_13 мав на голові ушкодження, яких текла кров на обличчя потерпілого.
Висновком судово-медичної експертизи підтверджено характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_13 , які утворились від дії тупих предметів. 
У судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтримала свої висновки.
Крім того, при досудовому розслідуванні цього кримінального провадження  ОСОБА_6 у процесі проведення слідчого експерименту продемонстрував механізм нанесення ударів потерпілому, у тому числі каменем по голові, та вказав про заволодіння майном ОСОБА_13 .
При апеляційному розгляді суд апеляційної інстанції перевірив правильність висновків місцевого суду про допустимість та достатність доказів у провадженні, повно та всебічно досліджених місцевим судом, які кожнен окремо та у сукупності свідчили про вчинення ОСОБА_6 саме розбою, а не грабежу, як на цьому наполягає засуджений у  касаційній скарзі.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Так, сталою судовою практикою визначено, що за загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій належить до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт- життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку - розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Оцінка небезпечності насильства проводиться з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, коли така загроза не викликає сумніву щодо небезпечності дій винної особи.Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору щодо особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою розбою від грабежу. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб. (справа № 752/23947/18, провадження № 51-498 км 21, справа №629/7158/18, провадження №51-2094км21, справа № 235/164/16-к, провадження № 51-2608 км 18).
При цьому з встановлених судом фактичних обставин вбачається, що характер дій ОСОБА_6 , направлений на заволодіння майном, агресивність та інтенсивність нанесення ударів потерпілому каменем по голові, обраний предмет нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та локалізація ударів, а також стискання шиї ОСОБА_13 в процесі заволодіння майном свідчить про те, що засуджений застосував до потерпілого насильство, небезпечне для життя та здоров`я.
За таких обставин дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК і підстав для їх перекваліфікації на ч. 2 ст.186 КК не встановлено. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК та містить належну оцінку доводам апеляційних скарг сторони захисту в частині неправильності кваліфікацій дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК, які визнані неспроможними. З наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку місцевого суду погоджується й колегія суддів.
У касаційній скарзі не наведено доводів, які б ставили під сумнів такі висновки.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року щодо  ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого- без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                               ОСОБА_3