Ухвала
 
27 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 947/346/20
провадження № 61-1220ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду                             від 22 грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,       ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
В обґрунтування позову зазначало, що 13 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати боржнику кредит у розмірі 22 394,11 дол. США з кінцевим строком повернення до 11 листопада 2011 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав, а боржник ОСОБА_1 не здійснював погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом на 21 листопада 2019 року має заборгованість у розмірі 19 053,45 дол. США, з яких: 15 523,61 дол. США заборгованість за кредитним договором; 3 529,84 дол. США заборгованість за відсотками. Водночас, у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладені договори поруки з поручителем ОСОБА_5 та з поручителем ОСОБА_4 . Банком до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання пред`явлена вимога, яка залишена без задоволення.
 
Враховуючи викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором                від 13 листопада 2007 року у розмірі 19 053,45 дол. США.
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявили поручителі.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року в частині вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь               АТ КБ «ПриватБанк» 15 523,61 дол. США заборгованості за кредитним договором та 3 529,84 дол. США заборгованості за процентами. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року в частині вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення витрат на професійну правову допомогу змінено. Зменшено витрати на професійну правову допомогу.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що за змістом статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, поданою до ухвалення ним рішення, тоді як ОСОБА_1 з вказаною заявою до суду не звертався, тому місцевий суд безпідставно застосував до спірних правовідносин, які виникли між банком та позичальником, строк позовної давності.
 
24 січня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня                   2020 року. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Ціна позову, яка визначається в іноземній валюті, розраховується у національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.
 
З урахуванням позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» від 08 січня 2020 року та офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подання позову (станом на 08 січня 2020 року 1 долар США дорівнював 23,67 грн) 19 053,45 дол. США еквівалентно 450 995,16 грн, що і є ціною позову.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 450 995,16 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Одеського апеляційного суду від 22 грудня               2022 року не підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                               від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний