Ухвала    
30 січня 2023 року
м. Київ
справа № 335/3172/21
провадження № 61-12154ск22 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 травня 
2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Вознесенівський районний 
у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 
  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 
2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 травня 
2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року вказану касаційну скаргу року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, оскільки заявнику необхідно було обґрунтувати підстави для поновлення строку касаційного оскарження та зазначити підстави касаційного оскарження.Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
У січні 2023 року до Верховного Суду надійшло клопотання про поновлення строку касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду разом з уточненою редакцією касаційної скарги 
В обґрунтування необхідності поновлення строку касаційного оскарження заявник зазначає, що через загострення воєнних дій у м. Запоріжжі та області через які заявник змушений був виїхати.
Разом з цим, не надає докази, що підтверджують вказане.
Вивчивши надані матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь 
у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Повний текст постанови Запорізького апеляційного суду від 17 травня
2022 року складено 19 травня 2022 року та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 23 травня 2022 року. Доступ до цього реєстру є загальнодоступним та безкоштовним. 
У червні 2022 року заявник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 
від 17 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 17 травня 2022 року, яка після залишення без руху та продовження строку для усунення недоліків, була повернута ухвалою Верховного Суду 
від 02 вересня 2022 року.
Разом з цим, на виконання вимог ухвал Верховного Суду про залишення без руху та продовження строку для усунення недоліків, заявник надсилав матеріали на усунення недоліків.
ОСОБА_1 отримав ухвалу Верховного Суду від 02 вересня 
2022 року про повернення його касаційної скарги 07 жовтня 2022 року.
Проте з касаційною скаргою заявник звернувся лише 01 грудня 2022 року, тобто після спливу майже двох місяців з моменту отримання ухвали Верховного Суду про повернення його касаційної скарги.
ОСОБА_1 не навів обставин, що перешкоджали звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 
2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 травня 
2022 року у визначений процесуальним законом строк, оскільки заявник, як сторона у справі, добросовісно користуючись процесуальними правами, усвідомлюючи наслідки вчинення або невчинення дій на захист своїх прав, мав можливість подати касаційну скаргу.
Наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень підстави не можуть визнаватися поважними причинами пропуску строку, оскільки не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення заявника чи пов`язаними з перешкодами, труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, зважаючи на тривалість пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Наведені заявником обставини не є такими, що не залежать від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надають такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України»              від 03 квітня 2008 року).
У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» від 03 грудня               2003 року).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває                       в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала)           від 14 жовтня 2003 року).
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка                                      є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Заявник дійсно в силу норм ЦПК України має право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, але це не означає безумовне поновлення строку касаційного оскарження.
Верховний Суд вважає, що заявником не надано належних доказів для поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою у строк, визначений статтею 390 ЦПК України.
Отже, оскільки у відведений судом строк, ухвала суду не виконана, що перешкоджає касаційній інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає поверненню заявнику.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 
2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 травня 
2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Вознесенівський районний 
у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                   С. Ф. Хопта