ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2022 р. 	Справа № 520/4092/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 (суддя Панов М.М.; м. Харків) по справі № 520/4092/21
за позовом  ОСОБА_1     
до  Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області                        
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (надалі також - відповідач, ГУ ДСНС у Харківській області) , в якому, з урахуванням уточнень просив суд:
- визнати бездіяльність розпорядника інформації - Головного управління Державної Служби України з Надзвичайних Ситуацій у Харківській області у ненаданні у термін, що визначений законом, відповіді, на запит на інформацію, який було подано ОСОБА_1 на електронну пошту, та у неправомірній відмові Головного управління Державної Служби України з Надзвичайних Ситуацій у Харківській області у наданні інформації на цей запит, який було подано ОСОБА_1 ;
- усунути порушення прав ОСОБА_1 на доступ до запитаної ним публічної інформації;
- зобов`язати посадових осіб Головного управління Державної Служби України з Надзвичайних Ситуацій у Харківській області, у строк не більше ніж 5 днів із дня набрання чинності рішенням суду, надати ОСОБА_1 наступну інформацію, з дотримуванням вимог Закону України “Про Національний архівний фонд та архівні установи”:
1. Чи передані до Національного архівного фонду України документи Управління пожежної охорони УВС Харківського облвиконкому?
2. Коли та до якої саме архівної установи, архіву, архівного підрозділу, архівного відділу установи чи структурного підрозділу, що забезпечує облік і зберігання архівних документів, використання відомостей, що в них містяться, передані документи Управління пожежної охорони УВС Харківського облвиконкому (вказати назву архівної установи, дата та номер акту).
3. Де знаходяться документи, що стали у квітні-травні 1986 року підставою для створення ум. Харкові “батальйону воєнізованої пожежної охорони МВС” (вказати дата та номер наказу МВС Української PCP, дата та номер наказу про призначення командира зазначеного батальйону).
4. Де знаходяться документи про місце та терміни дислокації зазначеного батальйону, період участі його особового складу в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перелік основних робіт та завдань, котрий був виконаний особовим складом зазначеного батальйону чи його окремими підрозділами у період травень-червень 1986року.
5. Де знаходяться документи про ліквідацію цього так званого “Харківського батальйону воєнізованої пожежної охорони МВС” (вказати дата та номер наказу МВС Української PCP, підстави, конкретну дату ліквідації батальйону як підрозділу, наявність інших документів про ліквідацію, дату та номер наказу про звільнення командира зазначеного батальйону від обов`язків командування зазначеним формуванням).
- вирішити, відповідно до частини другої ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, питання адміністративної відповідальності посадових осіб відповідача - Головного управління Державної Служби України з Надзвичайних Ситуацій у Харківській області.
- стягнути із Головного управління Державної Служби України з Надзвичайних Ситуацій у Харківській області на користь ОСОБА_1 10000,00 (десять тисяч) грн 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди, що нанесена ОСОБА_1 неправомірною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень в частині недотримання терміну, що встановлений законом для надання відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 , та в ненаданні Головним управлінням Державної Служби України з Надзвичайних Ситуацій у Харківській області інформації, що запитувалась ОСОБА_1 у його інформаційному запиті від 27 лютого 2021 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної Служби України з Надзвичайних Ситуацій у Харківській області у ненаданні у термін, встановлений ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповіді, на запит на надання публічної інформації, який було подано ОСОБА_1 27.02.2021.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач, зокрема, посилається на те, що відповідач у суді першої інстанції жодним чином не довів, що на інформацію, яка запитувалась, розповсюджуються вимоги Закону України "Про державну таємницю". Позивач також вважає, що він обґрунтовано довів в своїй позовній заяві, інших заявах неправомірність, необґрунтованість посилання відповідача на вимоги Закону України "Про державну таємницю" та довів, що інформація, яка запитувалась позивачем, та яка знаходиться у володінні відповідача як суб`єкта владних повноважень підпадає під дію Закону України “Про доступ до архівів репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, а також є публічною відповідно до вимог Закону України "Про інформацію" та Закон України "Про доступ до публічної інформації".
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Ураховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити, з таких підстав. 
Судом встановлено, що 27 лютого 2021 року позивач надіслав до відповідача інформаційний запит, в якому просив надати інформацію про наступне:
1. Чи передані до Національного архівного фонду України документи Управління пожежної охорони УВС Харківського облвиконкому?
2. Коли та до якої саме архівної установи, архіву, архівного підрозділу, архівного відділу установи чи структурного підрозділу, що забезпечує облік і зберігання архівних документів, використання відомостей, що в них містяться, передані документи Управління пожежної охорони УВС Харківського облвиконкому (вказати назву архівної установи, дата та номер акту).
3. Де знаходяться документи, що стали у квітні-травні 1986 року підставою для створення у м. Харкові “батальйону воєнізованої пожежної охорони МВС” (вказати дата та номер наказу МВС Української PCP, дата та номер наказу про призначення командира зазначеного батальйону).
4. Де знаходяться документи про місце та терміни дислокації зазначеного батальйону, період участі його особового складу в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, перелік основних робіт та завдань, котрий був виконаний особовим складом зазначеного батальйону чи його окремими підрозділами у період травень-червень 1986року.
5. Де знаходяться документи про ліквідацію цього так званого “Харківського батальйону воєнізованої пожежної охорони МВС” (вказати дата та номер наказу МВС Української PCP, підстави, конкретну дату ліквідації батальйону як підрозділу, наявність інших документів про ліквідацію, дату та номер наказу про звільнення командира зазначеного батальйону від обов`язків командування зазначеним формуванням).
Запит на публічну інформацію було подано ОСОБА_1 27.02.2021 о 12 год. 21 хв. на електронну пошту відповідача.
31 березня 2021 року відповідач надіслав позивачу відповідь від 31.03.2021 №65010-1364/65120, в якій зазначив, що батальйон воєнізованої пожежної охорони МВС СРСР в/ч НОМЕР_1 (6184) формувався у 1986 році відповідно до мобілізаційного завдання, покладеного на УВС Харківського облвиконкому Міністерства внутрішніх справ СРСР. Усі документи організації, планування та проведення мобілізаційних заходів (зокрема - мобілізаційні завдання, покладені на конкретних формувачів) - є власністю держави та такими, що мали гриф обмеження доступу “Цілком таємно і Таємно”. Обмеження доступу щодо цієї інформації органами, які їх надавали - до теперішнього часу не зняті. На дану інформацію норми Закону України “Про доступ до публічної інформації” не розповсюджуються. Разом з цим повідомлено, що за даною інформацію позивач може звернутися до відповідних архівних установ, а також відповідних органів (зокрема МВС України), дотримуючись вимог чинного законодавства України, при цьому маючи допуск до державної таємниці.
Позивач вважаючи надану відповідачем відповідь такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання неправомірною відмови у наданні відповіді на запит, усунення порушень щодо доступу до інформації та зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області не є розпорядником запитуваної позивачем інформації та надало в межах своєї компетенції повну інформацію на запит позивачу та повідомило, хто є розпорядником даної інформації.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Положення статті 40 Конституції України гарантують кожній особі право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до статті 5 Закону України “Про інформацію” від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес є Закон України “Про доступ до публічної інформації” від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).
Згідно частини першої статті 2 Закону № 2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Відповідно до положень статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.
Згідно із статтею 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно з пунктом 2 статті 5 Закону України № 2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених Законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).
Частиною першою статті 6 Закону № 2939-VI передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Відповідно ч. 1 ст. 8 Закону №2939-VI таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.
Частиною 2 статті 8 Закону №2939-VI встановлено, що порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.
Згідно із ст. 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Відповідно до статті 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Згідно зі статтею 19 Закону № 2939-VI під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
Відповідно до частини першої, четвертої статті 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно зі ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником. (ч. 3. ст. 22 Закону № 2939-VI).
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Колегія суддів, дослідивши зміст звернення позивача, встановила, що позивач фактично просив ГУ ДСНС у Харківській області надати інформацію щодо місця зберігання документів пов`язаних із Управлінням пожежної охорони УВС Харківського облвиконкому та "батальйону воєнізованої пожежної охорони МВС".
Проте у спірній відповіді від 31.03.2021 № 65010-1364/65120 ГУ ДСНС у Харківській області повідомило позивача, що Батальйон воєнізованої пожежної охорони МВС СРСР в/ч104602 (6184) формувався у 1986 році відповідно до мобілізаційного завдання, покладеного на УВС Харківського облвиконкому усі документи організації, планування та проведення мобілізаційних заходів є власністю держави та мали гриф "Цілком таємно" та "Таємно", обмеження доступу не зняті. Вказало, що на цю інформацію положення Закону № 2939-VI. Також ГУ ДСНС у Харківській області запропонувало позивачеві звернутися до відповідних архівних установ та відповідних органів, зокрема МВС України.
Отже, колегія суддів, проаналізувавши звернення позивача та надану відповідачем відповідь, дійшла висновку, що відповідь від 31.03.2021 № 65010-1364/65120 ГУ ДСНС у Харківській області фактично не містить відповідей на поставлені позивачем питання щодо місця зберігання документів, пов`язаних з діяльністю Управлінням пожежної охорони УВС Харківського облвиконкому та Батальйону воєнізованої пожежної охорони МВС.
При цьому, доводів того, що інформація про місце зберігання відповідних документів має обмежений доступ відповідачем у спірній відповіді не наведено, та чітко не зазначено конкретне місце знаходження таких документів, про що й просив позивач.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною відмови ГУ ДСНС у Харківській області, викладеної у листі від 31.03.2021 № 65010-1364/65120, у наданні ОСОБА_1 запитуваної ним інформації та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача від 27 лютого 2021 року відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.
Колегія суддів вказує на те, що в обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протиправною бездіяльністю відповідач завдав йому моральної шкоди у розмірі 10000 грн, яка виразилася у значному нервовому напруженні, що досягли рівня приниження та вимушують позивача захищатись у судовому порядку від морального приниження.
Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.
Водночас, з врахуванням наведеного вище, судова колегія зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
При цьому позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 10000 грн грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10000 грн. є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Беручи до уваги викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірною відмови Головного управління Державної Служби України з Надзвичайних Ситуацій у Харківській області у наданні інформації на запит позивача та зобов`язання відповідача надати відповідь на цей засіб, та ухвалити в цій частині постанову про часткове задоволення зазначених позовних вимог.
В іншій частині доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 по справі № 520/4092/21 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірною відмови Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області у наданні інформації на запит, який було подано ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача у строк не більше ніж 5 днів із дня набрання чинності рішенням суду, надати ОСОБА_1 наступну інформацію, з дотримуванням вимог Закону України “Про Національний архівний фонд та архівні установи”.
Ухвалити у цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, викладену у листі від 31.03.2021 № 65010-1364/65120, у наданні ОСОБА_1 запитуваної ним інформації.
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 27 лютого 2021 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 по справі № 520/4092/21 залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова