ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" лютого 2023 р.           Справа№ 925/406/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Станіка С.Р. 

при секретарі                 Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.02.2023.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Будищенської сільської ради 

на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22 (суддя Зарічанська З.В., повний текст рішення складено 26.07.2022)

за позовом Будищенської сільської ради 

до фізичної особи - підприємця Оніщенка Руслана Петровича

про внесення змін до договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Будищенська сільська рада звернула до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Оніщенка Руслана Петровича (далі - ФОП Оніщенко Р.П.) з вимогою внести зміни в договір 07.11.2007, укладеного між Свидівоцькою сільською радою та ФОП Оніщенком Русланом Петровичем, шляхом збільшення річної орендної плати за земельну ділянку площею 7,50 га, встановивши її в розмірі 12 % від її грошової оцінки в пункті 7 вищезазначеного договору.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує відмовою відповідача від укладення додаткової угоди до договору зі збільшенням орендної ставки, всупереч прийнятому рішенню сесії Будищенської сільської ради від 25.06.2021 № 19-6/VIII "Про затвердження положення "Про місцеві податки і збори на 2022 рік", яким затверджений відсоток нормативної грошової оцінки - 12%.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022     у задоволенні позову відмовити повністю.
Стягнуто з Будищенської сільської ради на користь Фізичної особи - підприємця Оніщенка Руслана Петровича 10 000 грн витрат на правничу допомогу.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Будищенська сільська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22 повністю та ухвалити нове рішення.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.
16.08.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Будищенської сільської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Куксов В.В.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №925/406/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 22.08.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Будищенської сільської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №925/406/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
07.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №925/406/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 у справі №925/406/22 апеляційну скаргу Будищенської сільської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 12.10.2022 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3307/22 від 18.10.2022, відповідно до рішення зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Станик С.Р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 апеляційну скаргу Будищенської сільської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Станік С.Р.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Будищенської сільської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22 та призначено до розгляду на 13.12.2022.
Роз`яснено учасникам справи про право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, скарги, заперечення, клопотання, пояснення    протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.
28.11.2022 до Північного апеляційного господарського суду від представника фізичної особи - підприємця Оніщенка Руслана Петровича адвоката Шарої Л.О. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 заяву представника фізичної особи - підприємця Оніщенка Руслана Петровича адвоката Шарої Л.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
У зв`язку із оголошенням повітряної тривоги, розгляд апеляційної скарги Будищенської сільської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22  не відбувся 13.12.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 призначено справу до розгляду на 07.02.2023.
В судове засідання 07.02.2023 з`явився представник позивача та надав свої пояснення. Проси задовольнити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення скасувати.
Відповідач в судове засідання 07.02.2023 не з`явився, своїх представників не направив, про причини неявки суд не повідомив. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.
Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). 
Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи, які не з`явились в судове засідання за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною першою  статті 270 Господарського процесуального кодексу України  у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.11.2007 підписано договір оренди землі (далі - Договір) між Свидівоцькою сільською радою та ФОП Оніщенко Р.П.
Згідно з п. 1 Договору, орендодавець на підставі рішення Свидівоцької сільської ради від 19 жовтня 2007 року № 14-62 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу за рахунок земель загального користування (болота) та земель Черкаського регіонального управління водних ресурсів в адмінмежах Свидівоцької сільської ради в межах населеного пункту села Свидівок.
Відповідно до п. 2-5 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною 7,50 га (болото). На земельній ділянці відсутні будівлі та споруди. Земельна ділянка передається в оренду як землі, що використовуються для відпочинку. Грошова оцінка земельної ділянки згідно з технічною документацією про нормативну грошову оцінку, розроблену ДП "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" та затверджену рішенням Свидівоцької сільської ради 19.10.2007 року № 14-62, з урахуванням коефіцієнту індексації 2.551 на час укладання договору складає 252 750 грн.
За п. 6 Договору, його укладено на 49 років.
Пунктами 7-10 Договору передбачено порядок здійснення орендної плати.
Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Річна орендна плата за земельну ділянку площею 7,50 га встановлюється в розмірі 1% від її грошової оцінки, що становить 2 527,50 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції розрахованої орендарем. Орендна плата вноситься орендарем щомісячно рівними частинами до 30 числа місяця, наступного за звітним. Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 12-13 Договору, земельна ділянка передається в оренду під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу без зміни її цільового призначення. Цільове призначення земельної ділянки  - землі, що використовуються для відпочинку.
Згідно з п. 28 Договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
У відзиві на позовну заяву, відповідач визнає обставини зміни категорії земель, що в силу приписів ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню. Так Рішенням Свидівоцької сільської ради від 05.04.2013 № 28-13 "Про внесення доповнення до рішення сесії сільської ради від 19.04.2007 № 14-62 "Про надання ФОП Оніщенко Р.П. земельної ділянки під розміщення культурно-оздоровчого комплексу та човнового причалу" внесені доповнення, згідно котрих передана в оренду земельна ділянка відноситься до категорії земель рекреаційного призначення, за функціональним використанням - земельна ділянка, яка використовується для організації відпочинку. 
16.11.2020 Будищенською сільською радою прийнято рішення № 1-6/VIII "Про початок реорганізації Свидівоцької сільської ради шляхом приєднання до Будищенської сільської ради", таким чином позивач зазначає, що Будищенська сільська рада Черкаського району Черкаської області стала правонаступником договірних відносин між суб`єктами господарювання та Свидівоцькою сільською радою, а тому внесення змін та укладання нових договорів із суб`єктами господарювання здійснює Будищенська сільська рада.
Позивач та відповідач у заявах по суті визнають обставину, що Будищенська сільська рада є правонаступником, тобто шляхом реорганізації набула у встановленому законом порядку права та обов`язки Свидівоцької сільської ради, і на цей час є стороною у договорі оренди земельної ділянки від 07.11.2007.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. (ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України))
Рішенням сесії Будищенської сільської ради від 25.06.2021 № 19-6/VIII "Про затвердження положення "Про місцеві податки і збори на 2022 рік" затверджений відсоток нормативної грошової оцінки - 12%.
Позивач зазначає, що у зв`язку з цим, ним направлено ФОП Оніщенку Р.П. лист від 11.04.2022 № 202/02-75, з проханням розглянути можливість внесення змін в договір від 07.11.2007 шляхом укладення додаткової угоди про збільшення відсоткової ставки.
28.04.2022 за вхідним № 1380 Будищенська сільська рада отримала відповідь на лист від 11.04.2022 вих. № 202/02-75, в якому відповідач відмовився переглядати умови договору та укладати додаткову угоду зі збільшенням орендної ставки.
Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Беручи до уваги викладене, місцевий господарський суд дійшов до наступних висновків. 
Відповідно до абз. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" (далі - ЗУ "Про оренду землі"), відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 ЗУ "Про оренду землі").
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про оренду землі", істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч.1, 2 ст. 21 Закону).
Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про оренду землі", зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
За змістом ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) передбачає, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 ст. 14).
Отже, орендна плата за користування землею комунальної власності за своїм правовим статусом є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцю, а також це і загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку.
Подвійний статус орендної плати зумовлює ту обставину, що при визначенні її розміру, окрім норм цивільного, земельного законодавства та Закону України "Про оренду землі" необхідно враховувати і вимоги Податкового кодексу України.
У ст. 288.5. ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку:
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
Стаття 274 ПК України визначає ставку земельного податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження):
274.1. Ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
274.2. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).
Згідно з п. 271.1., 271.1.2. ст. 271 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.
За змістом ст. 632, 651 ЦК України та ст. 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору, в тому числі у частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін, а за відсутності такої згоди договір може бути змінено за рішенням суду лише у випадках, передбачених за умовами договору або в силу закону.
Тобто визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності вирішується за згодою сторін договору оренди земельної ділянки із закріпленням такого розміру орендної плати в договорі оренди.
У п. 10 Договору сторони визначили, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 28 Договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
За змістом п. 288.5 статті 288 ПК України та статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому, з урахуванням умов договору оренди, укладеного сторонами спору, підставою для перегляду розміру (ставки) орендної плати має бути саме законодавча зміна граничного (мінімального чи максимального) розміру такої плати або зміна розміру земельного податку, а не рішення органів місцевого самоврядування.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19.
Вказаний висновок підтверджується і такими вимогами законів.
Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України (стаття 75 Конституції України).
Виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України).
У ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
За змістом п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Підпунктом 1 п. а) ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів.
До переліку повноважень селищних рад у галузі земельних відносин, визначеного у статті 12 ЗК України, не належить законодавче встановлення або зміна граничного (мінімального та максимального) розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, оскільки такі повноваження з огляду на положення статті 288 ПК України належать Верховній Раді України - єдиному органу законодавчої влади в Україні.
Тобто орган місцевого самоврядування має діяти відповідно до закону при вирішенні питань регулювання земельних відносин, у тому числі і щодо встановлення ставки земельного податку, мінімальний та максимальний розмір якого встановлюється у ПК України. А порядок зміни умов договору врегульовано як у законах України, так і в конкретному договорі, укладеному між сторонами спору.
Отже, рішення Будищенської сільської ради від 25.06.2021 № 19-6/VIII "Про затвердження положення "Про місцеві податки і збори на 2022 рік" про встановлення ставки орендної плати для відповідача в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є законодавчою зміною орендної плати.
Посилання позивача в позовній заяві та апеляційній скарзі, що ним встановлено розмір земельного податку спростовується змістом самого рішення. Так п. 14 положень регуляторного акту "Про місцеві податки і збори на 2022 рік", що затверджений Рішенням Будищенської сільської ради від 25.06.2021 № 19-6/VIII має назву "Орендна плата", у п. 14.5. якого зазначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди відповідно до ст. 288.5 Податкового кодексу України. Класифікація видів цільового призначення земель та Коефіцієнтів, які характеризують функціональне використання земельної ділянки, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки. Далі п. 14.5. містить таблицю "Розмір річної орендної плати за землю", у якій в розділі Секція Е, "Землі рекреаційного призначення", розділ 07, підрозділи 07.01-07.05, розмір орендної плати - 12,0%.
Отже позивачем у досліджуваній частині прийнятого рішення встановлено розмір орендної плати, а не земельний податок, незважаючи на назву самого рішення.  
Договором оренди сторонами не передбачено такої підстави для внесення змін до договору щодо розміру (ставки) орендної плати, як прийняття відповідного рішення орендодавцем, який є органом місцевого самоврядування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19 вважає, що рішення органу місцевого самоврядування, у даному випадку сільської ради, не може вважатися законодавчою підставою для внесення змін до договору оренди землі в частині зміни розміру (ставки) орендної плати, оскільки орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями встановлювати граничні (мінімальний та максимальний) розмір орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, бо такі ставки встановлюються, з урахуванням правової природи орендної плати як загальнодержавного податку, у ПК України.
Такі рішення сільської ради можуть бути підставою для внесення змін до договору оренди землі, якщо сторони договору оренди безпосередньо в самому договорі передбачили таку підставу для зміни розміру орендної плати, що узгоджується з принципом свободи договору.
Про те, що рішення органів місцевого самоврядування щодо перегляду розміру орендної плати не мають обов`язкового характеру за відсутності в договорах оренди землі погодженої сторонами підстави для такого перегляду, висловлено і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 квітня 2018 року у справі № 910/7905/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 911/3627/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 910/21685/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 910/21590/17, від 13 червня 2019 року у справі № 910/11764/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 916/2769/18, від 16 січня 2020 року у справі № 904/1912/19, від 04 лютого 2020 року у справі № 922/378/19.
Судом першої інстанції вірно вказано, що Договір стосовно земельної ділянки рекреаційного призначення, нормативно грошова оцінка якої проведена, містить розмір орендної плати менше законодавчо визначеного розміру, передбаченого п. 288.5.1. ст. 288 ПК України. 
Разом з тим, відповідно до законодавства України, визначення розміру орендної плати є правом орендодавця, а її погодження - правом сторін. При цьому стосовно земельних ділянок державної та комунальної власності визначення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням положень Податкового кодексу України.
При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; судової практики; процедурних вимог.
За загальним правилом суд не може втручатися у дискреційні повноваження сторони договору оренди щодо вирішення питання про встановлення розміру орендної плати у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Разом з тим, ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, при вирішенні справи суд не має права виходити за межі позовних вимог та визначати орендну плату у розмірі іншому, ніж той, за яким звертався позивач.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 922/53/19.
Також судом звернуто увагу сторін, що вимога про внесення змін до договору оренди шляхом зміни розміру орендної плати є вимогою немайнового характеру, тому у суду відсутні повноваження на встановлення іншого розміру орендної плати, оскільки це не є кількісним зменшенням, як у випадку вимоги майнового характеру. 
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо заявлених відповідачем витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов до наступних висновків.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI), котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (ст. 30 Закону № 5076-VI).
ФОП Оніщенко Р.П. на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надав документи з яких слідує наступне.
16.04.2022 адвокатом Шарая Л.О. та ФОП Оніщенко Р.П. підписано договір про надання професійної правничої допомоги (надалі - Договір від 16.04.2022).
Відповідно до п. 1 Договору від 16.04.2022, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, адвокат зобов`язується надати клієнту консультаційну, правничу (правову, юридичну) допомогу з питання виниклого між ФОП Оніщенко Р.П. та Будищенською сільською радою Черкаського району Черкаської області спору щодо внесення змін до договору оренди землі від 07.11.2007.
Відповідно до п. 3, 4 Договору від 16.04.2022, клієнт уповноважує адвоката представляти його інтереси в захисті майнових і немайнових прав в органах влади, органах виконавчої служби та суду, користуватися всіма наданими законодавством процесуальними правами позивача, відповідача, третьої особи та ін., які випливають, серед іншого, з господарської справи. Клієнт надає адвокату право подавати від його імені необхідні заяви, отримувати та подавати довідки і документи (їх дублікати), ставити за нього підпис, а також здійснювати всі інші дії та формальності, пов`язані з виконанням цього договору.
Сторони у п. 6 Договору від 16.04.2022 передбачили, що послуги надаються клієнту шляхом: 
усного та письмового консультування з юридичних (правових) питань; складання необхідних процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв тощо; надання консультаційних послуг щодо захисту інтересів клієнта в правоохоронних органах та органах судової влади; особистої участі та представництва інтересів клієнта адвокатом в правоохоронних органах, підприємствах, установах організаціях всіх форм власності та судах України.
Відповідно до п. 7 - 10 Договору від 16.04.2022, за послуги, вказані в цьому Договорі клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 
Оплата послуг здійснюється готівкою. 
Додаткові витрати (проїзд адвоката до місця проведення судового засідання) покладаються на клієнта. 
Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до врегулювання виниклого спору.
Повноваження адвоката підтверджуються копією ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 07.06.2022 серія СА № 1020602 та копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 14.03.2011 № 409.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 30.05.2022 адвокатом Шарая Людмилою Олександрівною прийнято від ФОП Оніщенка Руслана Петровича на підставі договору від 16.04.2022 -10 000 грн.
01.07.2022 сторони підписали Акт про надання послуг, виконаних робіт по договору про надання професійної правничої допомоги від 16.04.2022 (далі - Акт).
Згідно з вказаним Актом, адвокатом надана клієнту наступна правнича допомога:
- 16.04.2022 - надання усної консультації з приводу порядку, строків, підстав внесення змін до договору оренди землі від 07.11.2022 (2 год.);
- складання адвокатом відповіді на лист Будищенської сільської ради від 11.04.2022 (3 год.);
- складання адвокатом відзиву на позовну заяву Будищенської сільської ради про внесення змін до договору оренди у справі у справі № 925/406/22 (5 год.);
- складання адвокатом заперечення у справі № 925/406/22 (4 год.);
- особиста участь та представництво інтересів клієнта адвокатом у судовому засіданні Господарського суду Черкаської області у справі № 925/406/22.
Також сторони зазначили, що станом на 01.07.2022 між ними відсутні претензії щодо якості та повноти наданих правових послуг.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19 вказує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З аналізу положень ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" випливає, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Таким чином, встановлення сторонами в умовах договору про надання професійної правничої допомоги від 16.04.2022 вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту у фіксованому розмірі (10 000 грн), не передбачає необхідності зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта в суді, оскільки розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, він не змінюється залежно від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Відтак спростовуються доводи позивача щодо необхідності встановлення вартості кожної із наданої адвокатом послуг. В даному випадку відповідач та адвокат встановили фіксований розмір адвокатського гонорару, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Верховний Суд у постанові від 01.08.2019 по справі № 915/237/18 зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У ч. 5 ст. 126 ГПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 6 ст. 126 ГПК України)
Доводи позивача про неналежність в якості доказів понесення витрат на правничу допомогу Договору від 16.04.2022 та акту від 01.07.2022 спростовуються вищевикладеним, такі докази є належними та враховуються місцевим судом. 
Судом вірно вказано, що позивач у своєму клопотанні про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу не наводить суду обставин недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, відтак не доводить неспівмірності витрат, відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України.
Позивач звернув увагу суду на неправильність зазначення в Акті від 01.07.2022 дати Договору оренди землі, а саме замість 07.11.2007 зазначено 07.11.2022. Адвокат Шарая Л.О. пояснила це технічною опискою, оскільки дата 07.11.2022 ще не наступила, тому такий договір не існує, що виключає можливість надання консультацій з приводу іншого договору, ніж той, що досліджується в даній справі.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, враховуючи неспівпадіння лише року укладення договору оренди землі, вважає більш вірогідним допущення саме описки, а не надання адвокатських послуг відповідно до досліджуваного акту з інших правових питань. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання позивача про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу та в задоволенні клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі в оскаржуваній частині вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано. 
Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22.  
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Будищенської сільської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Будищенської сільської ради - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.07.2022 у справі №925/406/22 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 925/906/22 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
          Повний текст постанови складено та підписано 21.02.2023.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                С.Р. Станік