Справа № 361/8942/21                                                    Головуючий 1 інстанція- Петришин Н.М.
Провадження № 22-ц/824/3426/2023                               Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
31 січня 2023 року                                                                                        м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
 
У жовтні 2021 року АТ «Банк Форвард» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 06 червня 2013 року між між ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», і відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про надання та використання платіжної картки,який включає заяву позичальника № НОМЕР_1 , Тарифи по карткам банку та Умови надання та обслуговування платіжних карток банку. Згідно вказаного договору банк відкрив відповідачці поточний рахунок, випустив на її ім`я платіжну картку та надав відповідачці кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_2 із сплатою 49 % річних на суму залишку заборгованості, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування. 
За умовами кредитного договору відповідачка мала своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконувала цих обов`язків, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Направлені банком на адресу відповідачки 05 вересня 2018 року та 31 серпня 2021 року вимоги про погашення боргу за кредитом залишені без реагування. Станомна 05 жовтня 2021 року борг за кредитом становить 38971,96 грн., з яких тіло кредиту - 30520,29 грн., проценти- 7219,23 грн. Посилаючись на ст.ст.1050, 1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідачки на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 38971,96 грн., три проценти річних на підставі ст.625 ЦК України у розмірі 3507,47 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2022 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 у розмірі 42479,43 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1  в особі представника адвоката Столяра О.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову банку в повному обсязі, посилаючисьна неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,
                                                                        -  2  -
порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.
Скарга мотивована тим, що суд розглянув справу у відсутність відповідачки, яка не була обізнана про наявність даної справи, чим порушено її право на захист. Хоча у матеріалах справи міститься довідка Укрпошти про повернення поштового відправлення за відсутністю адресата, однак судом не враховано, що із 24 лютого 2022 року в Україні уведено воєнний стан і протягом березня-квітня 2022 року у Київській області велися активні бойові дії, що унеможливило отримання нею кореспонденції. Вважає, що наведений банком розрахунок боргу не відображає вже стягнутий з неї борг у розмірі 13756,50 грн. Вказана сума була стягнута приватним виконавцем в порядку виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 380 від 19 вересня 2019 року про стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» боргу за цим кредитом в сумі 29821,96 грн., який у подальшому рішенням Голосіївського районного суду м.Києві від 08 квітня 2021 року (справа № 752/3362/21) за її позовом визнаний таким, що не підлягає виконанню. Суд безпідставно стягнув проценти, не звернуши уваги на те, що у поданій нею анкеті-заяві розмір процентів не вказано, а Тарифи по картках банку, а також Умови надання і обслуговування платіжних карток банку, які додані позивачем, не були додатком до її заяви і нею не підписувалися, мають мінливий характер і неодноразово змінювалися банком.
Позивач АТ «Банк Форвард» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 13 грудня 2022 року направлена згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу АТ «Банк Форвард», що стверджується повідомленням про її доставлення.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 42479,43 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачка ОСОБА_1 всупереч умовам укладеного договору та вимог банку не повернула у повному обсязі отримані нею кредитні кошти і проценти за їх користування, що у свою чергу свідчить про порушення прав АТ «Банк Форвард» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 38971,96 грн. з урахуванням 3 % річних на підставі ст.625 ЦК України.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону. 
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а
                                                                        -  3  -
позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
За положеннями ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми.
Судом першої інстанції встановлено, що 06 червня 2013 року відповідачка ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до ПАТ «Банк Руский Стандарт» та заповнила і підписала заяву № 106873065 про укладення договору про надання та використання платіжної картки «MasterCard». 
Згідно п.1 заяви ОСОБА_1 договір укладається на умовах, викладених у цій заяві № 106873065, Тарифах по карткам банку та Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. 
У заяві ОСОБА_1 обумовила сплату процентів по кредитному ліміту у розмірі 49 % річних.
Згідно вказаного договору банк відкрив відповідачці поточний рахунок № НОМЕР_3 , випустив на її ім`я платіжну картку «MasterCard» та надав відповідачці кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_2 із сплатою 49 % річних на суму залишку заборгованості, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування. 
Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».
Також, судом встановлено, що відповідачка отримала платіжну картку «MasterCard», яку активувала і за допомогою якої використовувала кредитні кошти, в тому числі 27 червня 2013 року - 6000 грн., 28 листопада 2013 року - 4000 грн., 19 січня 2016 року - 5080 грн., 22 березня 2017 року 10030 грн., 09 та 30 жовтня 20117 року відповідно 1000 грн. і 1520 грн., 25 січня 2018 року - 1470 грн., 19 березня 2018 року - 1447 грн., що стверджується розрахунком боргу та випискою про рух коштів по рахунку.
Відповідачка здійснювала періодичне погашення кредиту та процентів, проте не у повному розмірі, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором, що стверджується наданим банком розрахунком боргу (а.с.42-53) та випискою про рух коштів по особовому рахунку відповідачки (а.с.19-41).
Направлені банком на адресу відповідачки вимоги про погашення боргу за кредитом від 05 вересня 2018 року та від 31 серпня 2021 року, яка отримана відповідачкою 02 вересня 2021 року, залишені останньою без реагування.
Із копії Статуту Акціонерного товариства «Банк Форвард», затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ «Банк Форвард» № 4 від 03 вересня 2018 року, вбачається, що АБ «Банк Форвард» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард», яке, в свою чергу, було правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Руский Стандарт».
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
З огляду на встановлені у справі обставини та вимоги закону, суд вірно захистив права позивача як кредитора і стягнув на його  користь борг за кредитом у розмірі 38971,96 грн. 
                                                                        -  4  -
Також колегія суддів погоджується із висновками суду про наявність підстав для стягнення 3 % річних, нарахованих на суму боргу відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки направлена позивачці вимога банку від 05 вересня 2018 року про погашення вказаної заборгованості, залишена останньою без реагування.
Доводи апеляційної скарги про те, що наведений банком розрахунок боргу не відображає вже стягнуту з відповідачки суму у розмірі 13756,50 грн. на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 380 від 19 вересня 2019 року про стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» боргу за цим кредитом в сумі 29821,96 грн. і який у подальшому рішенням Голосіївського районного суду м.Києві від 21 січня 2022 року (справа № 752/3392/21) за її позовом визнаний таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з таких міркувань.
По-перше, стягнення коштів відбулося в порядку примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, який визнаний рішенням суду таким, що не підлягає виконанню. Отже, стягнення коштів з відповідачки відбулося без достатніх правових підстав.
По-друге, з огляду на визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 має право на повернення вказаної суми як безпідставно отриманої відповідно до положень ст.1212 ЦК України.
Наведені обставини унеможливлюють зарахування вказаної суми і зменшення розміру боргу при розгляді даної справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув проценти, не звернуши уваги на те, що у поданій відповідачкою анкеті-заяві розмір процентів не вказано, а Тарифи по картках банку, а також Умови надання і обслуговування платіжних карток банку, які додані позивачем, не були додатком до її заяви і нею не підписувалися, мають мінливий характер і неодноразово змінювалися банком, не грунтуються на матеріалах з огляду на теке.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
За змістом ст.10561 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.
За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як вище вказувалося в матеріалах справи наявна заява відповідачки № 106873065 про укладення договору про надання та використання платіжної картки «MasterCard», в якій
                                                                        -  5  -
ОСОБА_1 обумовила сплату процентів по кредитному ліміту на картку у розмірі 49 % річних та зазначила про відсутність сплати комісії.
За таких обставин з огляду на досягнення сторонами згоди щодо умов та розміру процентів за користування коштами, про що вказано у заяві відповідачки, доводи апеляційної скарги про відсутність домовленості є необгрунтованими.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у відсутність відповідачки, не врахувавши уведення в Україні із 24 лютого 2022 року воєнного стану і ведення активних бойових дій у Київській області протягом березня-квітня 2022 року, що унеможливило отримання нею кореспонденції, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 22 листопада 2021 року відкрите провадження у справі, яка є малозначною, і визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відтак розгляд справи мав проводитися за відсутності сторін. Це по-перше.
По-друге, з матеріалів справи вбачається, що копія ухвали про відкриття провадження з копією позову з додатками направлена рекомендованим листом з повідомленням на адресу відповідачки у листопаді 2021 року, а 12 січня 2022 року поштою проставлено відмітку про відсутність адресата за місцем проживання і 26 січня 2022 року повернуто до суду, що відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки.
Отже, усі процесуальні дії та їх наслідки визначені до початку військової агресії РФ і уведення в Україні воєнного стану, що спростовує посилання відповідачки на труднощі у отриманні кореспонденції під час війни.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення, апеляційний суд частково погоджується із доводами апеляційної скарги про розгляд судом справи у відношенні відповідачки, яка не була обізнана про наявність даної справи.
Проте, на думку апеляційного суду наведені аргументи скарги не є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового з огляду на таке.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вище вказувалося дана справа є малозначною в силу вказівки закону і ухвалою суду визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відтак розгляд справи мав проводитися за відсутності сторін, що свідчить про відсутність підстав для обов`язкового скасування рішення, передбачених п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.
Водночас, розгляд справи у відсутність відповідачки, яка не була обізнана про наявність даної справи і була позбавлена можливості висунути свої заперечення проти позову та надати докази, може свідчити про порушення норм процесуального права та положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згідно якої кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Проте  відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Аналогічні роз`яснення містить п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно якого порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог ст.59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (ст.60 ЦПК), порушення вимог ст.215ЦПК щодо змісту рішення суду тощо. 
Наведені скаржницею аргументи в апеляційній скразі не спростовують висновків суду щодо наявності передбачених законом підстав для стягнення боргу, а відтак підстави для скасування чи зміни рішення з цих підстав відсутні.
При цьому апеляційний суд враховує, що права ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд були в повному обсязі реалізовані нею в суді апеляційної інстанції, шляхом подання апеляційної скарги, всі наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення щодо незаконності оскаржуваного рішення апеляційним судом ретельно розглянуті і їм дана оцінка, що у свою чергу свідчить про дотримання прав ОСОБА_1 та їх реалізацію в повному обсязі. 
Даючи оцінку доводам відповідачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
                                    п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Головуючий 
            Судді: