ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 березня 2023 року	Львів	Справа № 380/7624/22 пров. № А/857/14344/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року (головуючого судді Качур Р.П., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/7624/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі Франківського відділу поліції про визнання протиправним та скасування припису,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.05.2022 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі Франківського відділу поліції в якому просить визнати протиправним і скасувати терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 203500 від 05.05.2022, винесений Інспектором Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Івановим Андрієм Борисовичем.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року задоволено позов повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що інспектор при складанні термінового заборонного припису діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством, рішення приймав з урахуванням усіх фактичних обставин, що були ним встановлені станом на момент фіксації порушення, також інспектор уповноважений діяти на власний розсуд з метою недопущення вчинення подібних фактів у подальшому, а позивач впродовж 2021 року неодноразово працівниками Київської області були складені протоколи про адміністративне правопорушення за фактом вчинення домашнього насильства.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на службу « 102» 05.05.2022 о 15:32 надійшло повідомлення від громадянки ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 колишній чоловік заявниці перешкоджає бачитись з дитиною. 
Як слідує з рапорту інспектора СПДН ЛРУП ВП № 2 ГУНП ОСОБА_3 , у результаті опрацювання вищевказаного виклику встановлено, що колишній чоловік заявниці ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив психологічний тиск та маніпулював спільною дитиною, гр. ОСОБА_4 відносно колишньої дружини громадянки ОСОБА_2 . Із вказаного рапорту також слідує, що за результатом виїзду складено терміновий заборонний припис, оцінку ризиків, протокол про адміністративне правопорушення.
Так, відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства позивачем відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , інспектором поліції надано відповіді «так» на запитання №№ 6, 12, 20. У свою чергу відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства позивачем відносно сина, ОСОБА_4 , інспектором поліції не надано відповідей «так» на запитання №№ 1-27.
Старшим інспектором СПДН ВП ЛРУП № 2 старшим лейтенантом Івановим А. Б. винесено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 913556 від 05.05.2022 року, про те, що 05.05.2022 року о 15 год. 23 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме здійснював маніпуляції щодо наданих бачень із спільною дитиною, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Також, інспектором СПДН ВП ЛРУП № 2 Івановим А.Б. 05.05.2022 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 203500, відповідно до якого гр. ОСОБА_1 вчинив психологічне домашнє насильство стосовно колишньої дружини ОСОБА_2 , та сина ОСОБА_4 .
Вказаним терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 203500 до позивача вжито заходи у виді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Зазначений заборонний припис стосовно кривдника винесено строком на 04 доби з 17 год. 30 хв. 05.05.2022 до 17 год. 30 хв. 09.05.2022.
Постановою Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2022 у справі № 465/2433/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Позивач вважає, що вказаний припис порушує його права, відтак він звернувся до суду із цим позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» № 2229-VIII від 07.12.2017 (далі - Закон № 2229).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону № 2229 домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються (пункт 5 частини 1 статті 1 цього Закону).
Статтею 6 Закону № 2229 визначені суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, серед яких, до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать уповноважені підрозділи органів Національної поліції України (пункт 2 частини третьої статті 6).
За нормами частини 1 статті 10 Закону № 2229 до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать:
1) виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них;
2) прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України;
3) інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися;
4) винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників;
5) взяття на профілактичний облік кривдників та проведення з ними профілактичної роботи в порядку, визначеному законодавством;
6) здійснення контролю за виконанням кривдниками спеціальних заходів протидії домашньому насильству протягом строку їх дії;
7) анулювання дозволів на право придбання, зберігання, носіння зброї та боєприпасів їх власникам у разі вчинення ними домашнього насильства, а також вилучення зброї та боєприпасів у порядку, визначеному законодавством;
8) взаємодія з іншими суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до статті 15 цього Закону;
9) звітування центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, про результати здійснення повноважень у цій сфері у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.
Таким чином, відповідач наділений владними управлінськими функціями щодо розгляду поданих згідно з Законом № 2229 заяв, та вжиття, за наслідком їх розгляду, відповідних заходів, а тому даний спір носить публічно-правових характер та підлягає розгляду адміністративним судом в порядку, визначеному КАС України.
Відповідно до статті 1 Закону № 2229 терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.
Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника» від 01.08.2018 року № 654 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.08.2018 за № 965/32417 (далі - Порядок № 654) терміновий заборонний припис стосовно кривдника (далі - припис) виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.
Відповідно до розділу II Порядку № 654 терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.
Відповідно до статті 25 Закону № 2229 та пункту 4 розділу II Порядку № 654 припис може містити такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Як вказувалося вище, винесенню термінового заборонного припису передує процедура оцінки ризиків, яка регламентована Порядком проведення оцінки ризиків домашнього насильства, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України 13 березня 2019 року № 369/180 (далі - Порядок № 369/180), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2019 року за № 333/33304.
Так, оцінка ризиків проводиться шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який враховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.
Відбираючи від постраждалої особи відповіді на такі запитання, поліцейський визначає таким чином рівень небезпеки: високий, середній або низький. І, що важливо, відмова або небажання постраждалої особи спілкуватися із правоохоронними органами може розцінюватися представниками поліції як високий рівень небезпеки. Тобто, якщо на всі запитання отримано відповіді "Без відповіді/Невідомо", поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.
Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні - терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції. У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.
Під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлові приміщення. При винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу ІІ Порядку № 369/180, за результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.
Фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, на які відповідає поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Форма оцінки вчинення домашнього насильства складається із 27 питань, на які поліцейський має відповісти «так», «ні», «без відповіді» / «невідомо» (додаток 1 до Порядку № 369/180).
Згідно з пунктом 6 Порядку № 369/180, дві відповіді «Так» на запитання з № 1 - 6 та на будь-яку кількість запитань з № 7 - 27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває в ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, оцінюється як високий рівень небезпеки.
Відповідь «Так» на одне запитання з № 1 - 6 та на щонайменше сім і більше запитань з № 7 - 27 або жодної відповіді на запитання з № 1 - 6, але не менше чотирнадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7 - 27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як середній рівень небезпеки.
Відповідь «Так» на одне запитання з № 1 - 6 та не більше ніж шість запитань з № 7 - 27 або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7 - 27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як низький рівень небезпеки.
Якщо на всі запитання отримано відповіді «Без відповіді / Невідомо», поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.
Пунктом 7 порядку № 369/180 визначено, що залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".
Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.
У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.
Окрім цього, суд звертає особливу увагу, що згідно з положеннями чинного законодавства результати оцінки ризиків є обов`язковими для поліцейського уповноваженого підрозділу поліції під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення та надання допомоги постраждалим особам у порядку, визначеному законодавством.
Без складання оцінки ризиків поліцейський уповноваженого підрозділу поліції не спроможний визначити рівень небезпеки: високий, середній або низький, та не може з`ясувати обставин конфлікту та виявити чинники й умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.
З вищенаведених правових норм слідує, що результат оцінки ризиків передує винесенню термінового заборонного припису стосовно кривдника.
Так за результатами складення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейським уповноваженого підрозділу поліції визначено низький рівень небезпеки. При визначенні низького рівня небезпеки, інспектором поліції враховано положення Порядку № 369/180. 
Суд звертає особливу увагу на те, що пунктом 6 Порядку № 369/180 визначено встановлення низького рівня небезпеки за умови надання поліцейським відповіді «Так» на одне запитання з № 1 - 6 та не більше ніж шість запитань з № 7 - 27 або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7 - 27. 
З наявної у матеріалах справи форми оцінки ризиків стосовно колишньої дружини позивача судом встановлено, що блок запитань з № 1 - 6 містить одну відповідь «Так», блок запитань № 7 - 27 містить 2 відповіді «Так».
Така оцінка інспектором відповідає приписам абзац 3 пункту 6 розділу ІІ Порядку № 369/180.
При цьому суд звертає увагу, що інспектором також складено форму оцінки ризиків стосовно сина позивача. У вказаній формі блок запитань з № 1 - 6 не містить відповідей «Так», як і блок запитань № 7 - 27.
Згідно постанови Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2022 у справі № 465/2433/22, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У цій справі суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-3 КУпАП, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Водночас суд звертає увагу, що відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства позивачем відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , інспектором поліції надано відповіді «так» на запитання №№ 6, 12, 20. У свою чергу вказані питання стосувались застосування протягом останнього року до кривдника термінового заборонного припису, утримування кривдником постраждалої особи та/або її дітей проти її волі в певному місці або будь-яким іншим чином обмежував свободу, у тому числі свободу в спілкуванні, а також чи були випадки після одруження або проживання разом, коли кривдник покидав на тривалий час (не менше ніж на 10 діб) сім`ю без причини та без надання пояснень. Так, суд зауважує, що застосування протягом останнього року до кривдника термінового заборонного припису не підтверджено відповідачем, а також наявними у справі матеріалами. Крім того, утримування кривдником постраждалої особи та/або її дітей проти її волі в певному місці або будь-яким іншим чином обмеження свободи, у тому числі свободи в спілкуванні, не встановлено жодним актом індивідуальної дії стосовно позивача у справі, жодних інших доказів або пояснень постраждалої особи на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять. Щодо відповіді «Так» на запитання № 20 про те, чи були випадки після одруження або проживання разом, коли кривдник покидав на тривалий час (не менше ніж на 10 діб) сім`ю без причини та без надання пояснень, суд також зазначає, що підстави для такої відповіді є досить сумнівними, та не підтверджуються доказами. При цьому суд враховує пояснення позивача про те, що він тривалий час не проживає разом із колишньою дружиною, а також про те, що у зв`язку із воєнними діями російської федерації проти України заявницю та її спільну з позивачем дитину вдалось вивезти з міста Ірпінь до міста Львова. Вказані обставини також спричинили труднощі для позивача щодо можливості бачитися із дитиною.
Разом з тим, у формі оцінки ризиків стосовно колишньої дружини позивача блок запитань з № 1 - 6 містить одну відповідь «Так», блок запитань № 7 - 27 містить 2 відповіді «Так», то рівень небезпеки є низьким, а, в такому випадку, винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника покладається на розсуд поліцейського. Також суд враховує, що відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства позивачем відносно сина, ОСОБА_4 , інспектором поліції не надано відповідей «так» на запитання №№ 1-27. З огляду вищевикладені обставини, зокрема, кількість відповідей «Так», характер та специфіку запитань №№ 6, 12, 20, недоведеність обставин, яких вказані запитання стосуються, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що прийняття оскаржуваного термінового заборонного припису стосовно кривдника не було необхідним заходом врегулювання конфлікту, який мав місце між позивачем та його колишньою дружиною, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд визнає суспільну небезпеку домашнього насильства та поділяє нетерпиме ставлення до будь-яких його проявів. Тимчасовий заборонний припис виноситься щодо особи, яка вчинила домашнє насильство і правомірне винесення такого припису, а внесення відомостей у відповідний реєстр має наслідком подальше сприйняття суспільством особи, щодо якої такий винесений, як кривдника, що вчинив небезпечне для життя чи здоров`я домашнє насильство. Водночас суд переконаний, що визначені Законом №2229 інструменти для запобігання та протидії домашньому насильству повинні застосовуватися за своїм прямим призначенням та не можуть використовуватися як спосіб впливу одного із подружжя на другого в сімейних конфліктах.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі №380/7624/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 13.03.2023