постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
23 березня 2023 року
м. Київ
справа № 760/7478/19
провадження № 51-3312км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                        ОСОБА_1 ,
суддів                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 , 
прокурора                                            ОСОБА_5 ,                        
захисника                                           ОСОБА_6 ,                            
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року у кримінальному провадженні № 12019100090000503 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вікно Гусятинського району Тернопільської області, без постійного місця проживання, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від  30 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.
Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат і долю речових доказів. 
Районний суд установив, що ОСОБА_7 17 січня 2019 року приблизно о 02:00 у палаті № 10 Київської міської клінічної лікарні на вул. Солом`янській, 17 у            м. Києві, на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи із непрямим умислом на вбивство умисно завдав потерпілому  ОСОБА_8 , який лежав на лікарняному ліжку з прив`язаними руками та ногами із кляпом у роті, не менше  шести ударів в голову та трьох ударів в обличчя металевою милицею, заподіявши останньому тяжких тілесних ушкоджень від яких він помер.   
При перегляді вироку Київський апеляційний суд ухвалою від 22 липня 2022 року змінив це рішення, перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 2                ст. 121 цього Кодексу і з застосуванням ст. 69 КК призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишив без змін.  
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На думку прокурора, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого та наявність у його діях умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого є помилковим і суперечить обставинам справи.
Зокрема зазначає, що судом апеляційної інстанції не було враховано того, що вказані дії були вчинені засудженим о 2-ій годині ночі, коли вірогідність виявлення потерпілого медичним персоналом і надання йому необхідної допомоги є низькою. Також апеляційним судом не було взято до уваги кількість завданих потерпілому ударів милицею в життєво важливий орган і того, що той був прив`язний до ліжка та мав у роті кляп, що, як вважає прокурор, свідчить про усвідомлення ОСОБА_7 можливого настання смерті потерпілого після втрати свідомості та неможливості останнього покликати на допомогу і вжити заходів до самозбереження. Крім того, поведінка засудженого після вчиненого, який нікого не покликав на допомогу та спокійно ліг відпочивати, свідчить про наявність у його діях непрямого умислу на вбивство потерпілого.
На переконання прокурора, висновок про відсутність у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого апеляційний суд зробив виключно на показаннях останнього в суді.
З урахуванням цих обставин прокурор вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
Прокурор у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу. 
Захисник заперечив проти задоволення касаційної скарги і просив залишити оскаржуване рішення без зміни. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За правилами ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами статей 404 та 405 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, у тому числі за необхідності - і шляхом повторного дослідження доказів.
Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК цей суд  зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави за яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався.
Так, не погодившись із вироком захисник ОСОБА_10 подав на нього апеляційну скаргу в якій просив його змінити та перекваліфікувати дії           ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 119 цього Кодексу. На обґрунтування необхідності такої перекваліфікації дій засудженого вказував на те, що смерть потерпілого ОСОБА_8 настала від механічної асфіксії унаслідок закриття дихальних шляхів та була викликана здавленням шиї петлею, яка фіксувала кляп у роті потерпілого, адже засуджений не знав, що той був прив`язаний до ліжка та з кляпом у роті, оскільки на час події у палаті було темно. При цьому звертав увагу на те, що у висновку судової медичної експертизи в матеріалах справи експерт не виключав того, що якби потерпілий  не був прив`язаний і за відсутності у нього петлі на шиї та кляпу в роті, то теоретично він міг би залишитися живим.
Апеляційний суд, перевіривши усі наведені захисником доводи у скарзі та частково дослідивши докази у справі - допитавши засудженого ОСОБА_7 та дослідивши висновок судово - медичного експерта дійшов обґрунтованого  висновку про те, що за встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК.
Такий висновок суд апеляційної інстанції зробив на підставі аналізу та розмежування об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 КК (умисне вбивство) та ч. 2 ст. 121 КК (тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ), з урахуванням роз`яснень у        п. 22 постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».
Згідно з висновком судової медичної експертизи від 28 лютого 2019 року               № 012-33-276-2019 смерть потерпілого ОСОБА_8 настала від комбінованої механічної асфіксії внаслідок здавлення шиї петлею та закриття дихальних шляхів. 
Зі змісту цього висновку вбачається, що при дослідженні трупа потерпілого ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження, які виникли від дії тупих предметів приблизно за 30-60 хв до настання його смерті: закрита черепно-мозкова травма: плямистий крововилив в зоні полюса лобної частки, ерозивні ушкодження м`яких оболонок з крововиливами на основі лівої лобної частки мозку, дифузно-вогнищевий крововилив під м`які мозкові оболонки на прилеглих частинах лівої лобної і тім`яної часток мозку, напластування згортків крові на серпі мозкової оболонки справа на рівні лобної і тім`яної часток і на основі лобних часток мозку об`ємами відповідно близько 12 см3 і 4 см3, крововилив у передній частині мозолистого тіла мозку;  ушкодження м`яких покровів голови: дві забійні рани у центрі лобної ділянки, одна забійна рана на правому лобному бугрі, чотири забійні рани у тім`яній ділянці зліва, крововилив проекції ран в тім`яній та лобній ділянках, синець на повіках обох очей, переніссі та спинці носа, по одному садну над головкою лівої брови і на переніссі справа, крововиливи у м`які тканини обличчя і зоні очниць і перенісся, синець на правій вушній раковині; закрита тупа травма живота: крововилив у жировій клітковині живота зліва, у м`язах живота справа, крововилив на зовнішній оболонці висхідної ободової кишки, крововиливи на брижах тонкої кишки; ушкодження на руках: синці на зовнішній півокружності правого плеча, синці на правій поверхні правої і лівої кистей, синець на лівому зап`ясті з переходом на передпліччя. Оцінити за ступенем тяжкості закриту черепно-мозкову травму і травму живота, а також їх вплив на настання смерті потерпілого неможливо через неясність їх клінічного перебігу і наслідків.  
Під час допиту в суді першої інстанції судово-медичний експерт пояснив, що смерть потерпілого настала в результаті комбінованої механічної асфіксії, причиною розвитку якої стали втрата свідомості внаслідок черепно мозкової травми, спричиненої численними ударами милицею у голову, що призвело до западання язика з перекриттям ним гортані, та удари милицею в обличчя, що спричинили крововиливи у м`які тканини обличчя та, як наслідок, заповнення кров`ю носових дихальних шляхів. У результаті закриття дихальних шляхів у ОСОБА_8 розвинулась механічна асфіксія, що призвело до його смерті. При цьому експерт вказав, що наявність кляпу в роті потерпілого лише сприяла розвитку асфіксії (задушення) при зміщенні шиї внаслідок втрати свідомості від ударів у голову.
Як убачається з встановлених судом фактичних обставин справи, потерпілий    ОСОБА_8 , який лежав у лікарні в одній палаті з засудженим, був агресивний та постійно кричав удень і вночі заважаючи хворим відпочивати. У ніч коли відбулась подія засуджений вже не міг терпіти крики потерпілого, оскільки був виснажений та не міг заснути, тому щоб припинити ці крики узяв  алюмінієву милицю і її пластиковою частиною кілька разів ударив потерпілого в голову, після чого останній замовк, а він повернувся в ліжко та заснув.
За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про  відсутність у засудженого умислу на вбивство потерпілого, оскільки він не бажав його смерті і не припускав настання таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити. Його умисел був спрямований лише на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому і по відношенню до наслідків є необережний, а тому суд правильно перекваліфікував дії засудженого з ч. 1 ст. 115 КК на ч. 2           ст. 121 цього Кодексу.
Покарання за вчинене призначено апеляційним судом ОСОБА_7 з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК. 
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК, у ній наведено відповідні мотиви з яких виходив цей суд при ухваленні свого рішення  та положення закону, якими він керувався.
Під час її перевірки судом касаційної інстанції не було встановлено будь-яких  порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, які би перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і можуть бути підставами для його зміни або скасування.
З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
___________________                         _____________________                   _________________ 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                         ОСОБА_3