Справа № 159/3538/21 	Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю. 	
Провадження № 22-ц/802/135/23  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
12 січня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Данилюк В. А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Ремонтного житлово-комунального підприємства № 1 міста Ковель до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2022 року,                                   
                                           В С Т А Н О В И В :
17 червня 2021 року Ремонтне житлово-комунальне підприємство № 1 міста Ковель звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що
01.07.2010 між РЖКП № 1 та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 .
01.09.2019 між РЖКП № 1 м. Ковель та уповноваженим співвласником багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, відповідно до умов якого відповідач зобов`язаний оплачувати надані послуги.
Разом із тим, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував свого обов`язку по оплаті наданих послуг, у результаті чого у нього перед РЖКП №1 утворилася заборгованість, яка станом на 01.06.2021 становить 12639,33 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь, а також відшкодувати судові витрати (а.с.1-2, 31-32).
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2022 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь РЖКП № 1 заборгованість по оплаті за комунальні послуги у розмірі 12639 грн 63 коп.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду змінити з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.
Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до вимог пп. 1, 5 ч. 2, пп.1 ч. 3 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: 
1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом;
5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Колективний споживач має право:
1) укладати договір про надання комунальної послуги відповідно до статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем.
Згідно з ч. ч. 1, 3 статті 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_3 та 01.07.2010 ним із позивачем було укладено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій  № 5111 (а.с.4).
01.09.2019 між РЖКП № 1 м. Ковель та уповноваженим співвласником багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, відповідно до умов якого, позивач надає послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території, згідно кошторису витрат усім співвласникам багатоквартирного будинку, у тому числі і відповідачу (а.с.10-13). 
Відповідач оплачував кошти за надані послуги не у повному розмірі, унаслідок чого станом на 01.06.2021 утворилася заборгованість у розмірі 12639,63 грн за період з травня 2017 року по травень 2021 року (а.с.3).
У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування позовної давності (а.с.25-27).
Стягуючи із відповідача заявлений позивачем розмір заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку, що сплата відповідачем коштів переривала позовну давність, а тому відсутні підстави для її застосування.
Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Із розрахунку позивача вбачається, що відповідач частково сплачував кошти за надані послуги і щомісяця цей розмір оплати був меншим за нараховані суми, а тому відсутні підстави стверджувати про визнання заборгованості відповідачем.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.
У справі, яка переглядається судом установлено, що відповідач відповідно до вимог Закону «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний здійснювати оплату за надані житлово-комунальні послуги щомісяця.
Таким чином, право надавача послуг вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем, як споживачем цих послуг обов`язку оплати кожного місячного платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його оплати.
З урахуванням наведеного, дати звернення позивача із даним позовом – червень 2021 року, наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.3), до стягнення із відповідача ОСОБА_1 підлягає заборгованість за надані послуги за період не з травня 2017 року, а з червня 2018 року по травень 2021 року у розмірі 9906,99 грн.
Посилання в апеляційній скарзі на не підписання ОСОБА_1 договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01.09.2019 та на те, що він не давав згоди на оплату нових умов – відхиляються апеляційним судом з таких підстав.
Зазначений договір укладено відповідно до вимог закону і є чинним. 
Також позивачем надано копію укладеного 01.07.2010 між РЖКП № 1 та ОСОБА_1 типового договору № 5111 про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, строк дії якого на підставі п. 20 є продовженим (а.с.4-5).
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення із відповідача заборгованості у заявленому позивачем розмірі та відсутності підстав для застосування позовної давності зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст.141 ЦПК).
При поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2078 грн, відповідно до вимог пп. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» недоплачено 192 грн (а.с.15).
Оскільки вимоги про стягнення заборгованості підлягають до задоволення у розмірі, який становить 78,38% від заявленого, то позивачу підлягає відшкодуванню судовий збір по цих вимогах пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1478,25 грн від 1886 грн (2078 /сплачено/ – 192 /не доплачено/).
З урахуванням наведеного та тієї обставини, що відповідача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, то сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1478,25 грн необхідно йому компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд         
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2022 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Ремонтного житлово-комунального підприємства № 1 міста Ковель 9906 (дев`ять тисяч дев`ятсот шість) грн 99 коп. заборгованості за надані послуги.
Компенсувати Ремонтному житлово-комунальному підприємству № 1 міста Ковель за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений ним за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1478 (одна тисяча чотириста сімдесят вісім) грн 25 коп..
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.     

Головуючий – суддя    

Судді