ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2022 року                                                                                      Справа № 906/492/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя                                        Гудак А.В.,
суддя                                                                                                          Олексюк Г.Є.,    
суддя                                                                                                          Мельник О.В.
без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 в частині вирішення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій,   стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені (суддя Соловей Л.А., м. Житомир, повний текст складено 23.09.2022) та на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області    від 28.09.2022 у справі №906/492/22 (суддя Соловей Л.А., м. Житомир)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" (м. Запоріжжя)
до Державного підприємства "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД"                                 (смт. Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області)
про стягнення 95058,32 грн.
В С Т А Н О В И В :
ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ДП "Житомирський бронетанковий завод" заборгованості, яка виникла на підставі договору №85/ДК від 19.02.2019 у розмірі 95058,32 грн., з яких:              59755,39 грн. боргу за поставлений товар, 5697,23 грн. 3% річних, 19311,40 грн. інфляційних та 10294,30 грн. пені.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"   про стягнення 95058,32 грн. задоволено частково. Зменшено розмір пені на 90%, до 1029,43 грн. Стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" 1029,43 грн пені; 5044,06 грн 3% річних; 11702,37 грн інфляційних втрат; 2481,00 грн судового збору. Закрито провадження у справі в частині стягнення 59755,39 грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України. Відмовлено в позові в частині стягнення 9264,87 грн пені,                           653,17 грн 3% річних, 7609,03 грн інфляційних втрат.
Рішення господарського суду мотивоване тим, що відповідач в порушення умов договору поставки №85/ДК від 19.02.2019 розрахунок за поставлений товар на суму 59755,39 грн не здійснив, внаслідок чого позивач на суму боргу (59755,39 грн) нарахував відповідачу             5697,23 грн 3% річних, 19311,40 грн інфляційних та 10294,30 грн пені.
Суд першої інстанції провадження у справі в частині стягнення 59755,39 грн основного боргу закрив за відсутністю предмета спору відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, так як після відкриття провадження   у справі відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 59755,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням №3976 від 02.08.2022 (а.с.78).
Щодо стягнення пені, господарський суд зазначив, що стягнення з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" значних сум штрафних санкцій під час воєнного стану може призвести до негативних наслідків для підприємств, тому дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що справедливим і розумним в контексті обставин даної справи буде зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 90%, до 1029,43грн (10294,30грн - 90%).
Крім того, у зв`язку з форс-мажорними обставинами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання умов договору після настання таких обставин, тобто з 24.02.2022, а тому здійснивши арифметичний перерахунок інфляційних та 3% річних за період з 03.05.2019 по 23.02.2022, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 5044,06 грн. 3% річних та 11702,37 грн. інфляційних втрат. 
Не погоджуючись частково з ухваленим рішенням Господарського суду Житомирської області, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" звернулося до                 Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022  в якій просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 13 вересня 2022 року по справі №906/492/22 в частині вирішення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, а також в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» до                                  ДП "ЖИТОМИРСЬКИЙ БРОНЕТАНКОВИЙ ЗАВОД" задовольнити частково. Клопотання про зменшення розміру пені задовольнити частково, зменшити розмір пені на 25%. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (код ЄДРПОУ 07620094) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" (код ЄДРПОУ 410071921) - 5697,23 3% річних, 19 311.40 грн. інфляційних втрат, 7720,73 грн. пеня. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що   суд не мав правових підстав для відмови у стягнення всієї заявленої позивачем суми інфляційних втрат,           3% річних, а також не мав підстав для зменшення пені на 90%, доцільним, законним та обґрунтованим, на думку апелянта, було зменшення пені на 25%.
Позивач зазначає, що суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає лише 5044,06 грн. 3% річних та 11702,37 грн. інфляційних втрат, так як період нарахування таких інфляційних втрат та 3% річних повинен становити з 03.05.2019 року по 23.02.2022 року, а не з 03.05.2019 року по 06.07.2022 року, як зазначено у позовній заяві. Крім того, судом задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій і зменшено пеню на 90%, тобто стягнуто з відповідача пеню у розмірі 10% від заявленої у позовній заяві суми, а саме - 1029,43 грн. пені.
Зважаючи на зазначене, скаржник вважає, що   суд першої інстанції не врахував всі обставини, які підлягали встановленню, а саме не врахував: причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, періоду прострочення виконання, поведінку винної сторони, співмірність штрафних санкцій та факт невиконання зобов`язання більше трьох років.
Ухвалою Північно-західного апеляційного   господарського суду від 14.11.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 в частині відмови у стягненні 3% річних в сумі 653,17 грн., інфляційних втрат в сумі 7609,03 грн., пені у сумі 9264,87 грн. у справі №906/492/22.
Додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.09.2022 заяву позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у справі №906/492/22 в розмірі          5000,00 грн. задоволено частково. Стягнуто з   ДП "Житомирський бронетанковий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" 4565,41 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням, ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 28 вересня 2022 року по справі №906/492/22 скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у справі №906/492/22 задовольнити. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги   скаржник посилається на те, що із змісту оскаржуваного додаткового рішення суд повністю погодився із тим, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн., які поніс позивач у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, є законним, справедливим та розумним. Проте, зменшив розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, внаслідок чого вирішив стягнути з відповідача на користь позивача лише 4565,41 грн. витрат на професійну допомогу. Однак. позивач вважає, що суд повинен був стягнути із відповідача весь розмір заявлених витрат на правничу допомогу, з огляду на те, що заявлений позивачем розмір заборгованості, штрафних та компенсаційних санкцій, є законним та обґрунтованим. Скаржник зазначає, що враховуючи те, що позовні вимоги в заявленому позивачем розмірі є законними та обґрунтованими, а суд першої інстанції безпідставно відмовив в стягненні коштів у повному обсязі, позивач вважає, що додаткове рішення також повинно бути скасоване із ухваленням нового рішення про задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області    від 28.09.2022 року у справі №906/492/22. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 в частині відмови у стягненні 3% річних в сумі                   653,17 грн., інфляційних втрат в сумі 7609,03 грн., пені у сумі 9264,87 грн. та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області    від 28.09.2022 року у справі №906/492/22 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду, розгляд об`єднаних апеляційних скарг здійснюється без повідомлення учасників справи.
На адресу Північно-західного апеляційного   господарського суду 28.11.2022 від Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 вересня 2022 року у справі №906/492/22, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/492/22 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/492/22 без змін, та відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 28 вересня 2022 року у справі №906/492/22, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 28.09.2022 у справі №906/492/22 залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 28.09.2022 у справі №906/492/22 без змін.
Згідно з ч.13   ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України   визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього   Кодексу.
Приписами частини 10   статті 270 ГПК України   визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 7   ст. 252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
В ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5   ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1   ст. 273 ГПК України.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» слід задовольнити частково, рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/492/22 в частині відмови у стягненні 653,17 грн 3% річних, 7609,03 грн інфляційних втрат, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В частині зменшення розміру пені на 90% до 1029,43 грн. та відмови в стягненні пені у сумі 9264,87 грн. рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 року у справі №906/492/22, залишити без змін. Апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 28.09.2022 у справі №906/492/22 задовольнити, скасувати додаткове рішення та прийняти нове, яким стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. з відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" (постачальник) та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод"   (покупець) укладено договір №85/ДК (далі Договір) (а.с.11-16).
Пунктом 1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність, а                    покупець прийняти й оплатити продукцію, вказану у специфікаціях, на умовах та в строки, передбачені договором.
Згідно п.2.1 Договору, кількість та номенклатура продукції вказується у Специфікаціях, шо є невід`ємною частиною Договору .
Пунктом 3.1 Договору, сторони передбачили, що поставка продукції здійснюється силами та за рахунок Постачальника, можливо через Перевізника на склад в місці знаходження Покупця (або на інших умовах, обговорених Сторонами), в строки/терміни встановлені Сторонами у відповідній Специфікації. Моментом поставки Продукції (партії Продукції) та передача її Покупцю є дата підписання Сторонами видаткової накладної та проходження вхідного контролю Покупця.
Відповідно до п.4.1 Договору, поставка Продукції здійснюється за цінами, визначеними у відповідній Специфікації і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші витрати, пов`язані з поставкою Продукції.
Загальна сума договору складається із сум Специфікацій до Договору (п.4.2 Договору).
Згідно п.4.3 Договору, у випадку необхідності, забезпечення виконання умов Договору з боку Постачальника зазначається у відповідній Специфікації. 
Покупець здійснює оплату продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Порядок, строки оплати та ціна встановлюється сторонами в відповідній Специфікації (п.5.2 Договору).
Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторін від зобов`язань та відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних), які виникли під час дії Договору                   (п.11.5 Договору).
Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод"    (покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" (постачальник) 14.03.2019 року в порядку передбаченому положеннями п.1.1., п.2.1, п.3.1, п.4.1, та п.4.3 Договору №85/ДК від 19.02.2019 склали Специфікацію №8, яка є додатком №1 до Договору №85/ДК від 19.02.2019 (а.с.17).
Даною Специфікацією сторони погодили найменування продукції, кількість, ціну за одиницю та її вартість, а також визначили умови оплати: 30 календарних днів з моменту поставки повної партії продукції по даній специфікації на склад покупця та проходження вхідного контролю.
Згідно видаткової накладної №РН-0000101 від 02.04.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" поставило Державному підприємству "Житомирський бронетанковий завод" товар на суму 59755,39грн (а.с.19).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач в порушення умов договору поставки №85/ДК від 19.02.2019 розрахунок за поставлений товар на суму 59755,39 грн. не здійснив, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар у розмірі 59755,39 грн.
За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла на підставі договору №85/ДК від 19.02.2019 у розмірі 95058,32 грн., з яких: 59755,39 грн. боргу за поставлений товар, 5697,23 грн. 3% річних, 19311,40 грн. інфляційних та 10294,30 грн. пені.
Поруч з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем після звернення позивача з позовом до суду (15.07.2022р.) та після відкриття судом провадження у справі (20.07.2022р.) було сплачено повністю суму основного боргу в розмірі 59755,39 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №3976 від 02.08.2022 року (а.с.78). Рішенням Господарського суду Житомирської області відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі                59755,39 грн. за відсутності предмету спору.
Так, предметом оскарження у даній справі в межах поданої апеляційної скарги є відмова у стягненні 9264,87 грн. пені, 653,17 грн. 3% річних, 7609,03 грн. інфляційних втрат.

Щодо позовної вимоги про стягнення 19311,40 грн. інфляційних втрат та 5697,23 грн. трьох відсотків річних, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у зв`язку з                   форс-мажорними обставинами, дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання умов договору після настання таких обставин, тобто з 24.02.2022, а тому здійснивши арифметичний перерахунок інфляційних та 3% річних за період з 03.05.2019 по 23.02.2022 стягнув з відповідача               5044,06 грн. 3% річних та 11702,37 грн. інфляційних втрат. Відмовив в позові в частині стягнення 653,17 грн. 3% річних, 7609,03 грн. інфляційних втрат. Крім того суд першої інстанції зазначив, що положення Закону України від 15.03.2022р. №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" не застосовуються до спірних правовідносин.
Однак, колегією суддів з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у   постановах від 04.09.2019 у справі №265/6582/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони")   з вищевказаними висновками Господарського суду Житомирської області не погоджується, з огляду на наступне.
Статтею 625 ЦК України   перебачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.   Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу   з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень   статті 625 Цивільного кодексу України, дійшла висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
У   статті 625 ЦК України   визначені загальні правила відповідальності за порушення             будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц   (провадження              №14-16цс18) та від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц (провадження №14-424цс19).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 19311,40 грн. інфляційних втрат та 5697,23 грн. 3% річних за період 03.05.2019 по 06.07.2022 (а.с.3).
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.
Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з    моменту    порушення       грошового зобов`язання    до моменту його усунення і обмежується останніми    трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова ВП ВС від 08.11.2019 №127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказаний розділ доповнено пунктом 7 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 №405 був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що позивач правомірно здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 03.05.2019 по 06.07.2022.
Мотиви наведені судом першої інстанції у рішенні в частині відмови у стягненні                653,17 грн. 3% річних, 7609,03 грн. інфляційних втрат є безпідставними та необґрунтованими, а тому доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції та стягнення з відповідача 5697,23 грн. 3% річних, 19311,40 грн. інфляційних за період з 03.05.2019 по 06.07.2022, які заявлені в позовній заяві є правомірними і підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 10   297,30  грн. пені, нарахованої за період 03.05.2019 по 03.11.2019, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною першою   статті 611 ЦК України   у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За змістом частини першої   статті 546 ЦК України   пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею) є   грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові   у   разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою   статті 230 Господарського кодексу України   штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частини четвертої   статті 231 Господарського кодексу України   у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Пунктом 7.2 договору встановлено, що за порушення строків проведення остаточного розрахунку з оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день невиконання зобов`язання.
Відповідно до умов п.7.2 договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 10   294,30  грн. за період 03.05.2019 по 03.11.2019, яку просить стягнути з відповідача.
Суд здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку пені в розмірі 10294,30 грн за період з 03.05.2019 по 03.11.2019, дійшов висновку, що останній є арифметично правильним (а.с.3).
Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки (пені) на 99%.
Обґрунтовуючи дане клопотання представник відповідача зазначив, що                                 ДП "Житомирський бронетанковий завод" є державним підприємством, заснованим на державній власності та передане в управління ДК "Укроборонпром". Головним завданням якого є виготовлення військових транспортних засобів, здійснення ремонту, модернізації бронетанкової техніки та майна, автомобільної техніки. Підприємство в умовах військової агресії починаючи з 2014 року займається виключно ремонтом військової техніки та не має інших джерел для надходження коштів. Так, ДП "ЖБЗ" здійснюється ремонт військової техніки за державним оборонним замовленням. На виконання умов державних контрактів відповідач проводить закупівлю складових частин для здійснення у першу чергу ремонту військової техніки, що надходить безпосередньо із районів бойових дій, які впиняються на території України. Всі фінансові ресурси підприємства направлено на швидке відновлення боєздатності цієї техніки та негайного спрямування її до Збройних Сил України. При цьому, стягнення додаткових нарахувань в період воєнного стану призведе до погіршення фінансового стану підприємства і як наслідок ускладнить проведення фінансово-господарської діяльності підприємства, порушення строків виконання договірних зобов`язань з Міністерством оборони України по ремонту військової техніки, що матиме негативні наслідки в масштабах країни.
Також, просив врахувати, що підприємство вжило заходи та погасило наявну перед позивачем заборгованість у повному обсязі. Також вказав, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджують розмір збитків завданих неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань, зокрема наявність обставин, які мають істотне значення, що підтверджують навмисний характер невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з п.8.1 Договору №85/ДК від 19.02.2019 при настанні стихійних явищ природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки, і т.п.), катастроф техногенного й антропогенного походження (вибухи, пожежі, і т.п.), обставини соціального, політичного й міжнародного походження (воєнні дії, суспільні хвилювання, епідемії, страйки, бойкоти, ембарго інші міжнародні санкції або дії держаних органів), які прямо і безпосередньо унеможливлюють частково або повністю виконання зобов`язань за цим договором, надалі-форс-мажорні обставини, сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань у зв`язку з                            форс-мажорними обставинами.
Сторона для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана протягом не більше ніж п`яти календарних днів із часу настання або припинення повідомити в письмовій формі іншу сторону. Факти, викладені в повідомленні, повинні бути підтверджені документом, виданим органом державної влади чи місцевого самоврядування (п.8.2. Договору).
У випадку якщо форс-мажорні обставини тривають більше шістдесяти календарних днів, сторона може виступати з ініціативою про розірвання договору (п.8.3 Договору).
Настання форс-мажорних обставин не є підставою для невиконання сторонами зобов`язань, строк виконання яких настав до дати виникнення обставин, а також для звільнення сторін від відповідальності за таке порушення (п. 8.4 Договору).
З аналізу наведеного вбачається, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок, у строк, визначений Договором, доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).
Відповідно до     статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"    форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/621cba543cda9382669631.pdf, та адресований Всім кого це стосується, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст.     14,         14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до     Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з                                     24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.
Відповідач вказаний лист надав суду в якості доказу настання форс-мажорних обставин (а.с. 111).
Поряд з цим, відповідно до п.2 розпорядження ТТП України від 25.02.2022 №3 "Про процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії воєнного стану на території України" що розміщений в мережі Інтернет https://ucci.org.ua/uploads/files/62989f8bb62c2687708951.pdf установлено, що тимчасово, на період воєнного стану на території України до припинення або скасування воєнного стану на території України, уповноважені регіональні торгово-промислові палати, мають право за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб, засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, в тому числі передбачених п. 4.2 Регламенту засвідчення Торгово-промислового палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс мажорних обставин, який затверджено Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами та доповненнями).
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в     Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні"   та деталізовано в розділі                             6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними                  торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 за №44 (5) (із змінами і доповненнями).
Згідно частини 1     статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.
У ст.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово- промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44 (5), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видає Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.10 регламенту).
Суд звертає увагу, що надання Сертифікату Торгово-промисловою палатою України, отриманого у встановленому законодавством порядку, є обов`язковою умовою, оскільки сам лише факт існування форс-мажорних обставин, або лист ТПП України, не звільняє від виконання зобов`язання автоматично. При видачі сертифікату Торгово-промислова палата України засвідчує не тільки форс-мажорні обставини, але і їх безпосередній вплив на конкретне зобов`язання (договір), у якому заявник є стороною (причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань).
Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, суд апеляційної інстанції встановив, що у законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не шляхом розміщення на сайті ТПП України загального офіційного листа.
У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст. ст.     14,     141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"     та Статуту ТПП України.
Проте, в ст.ст.   14     та     141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"     нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус.
Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.
Таким чином, використання лише загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинно супроводжуватися доказами на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.
Суд апеляційної інстанції надаючи оцінку аргументам відповідача про наявність               форс-мажорних обставин (непереборної сили), які відповідно до ст.218 ГК України та 617 ЦК України звільняють відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання з 24.02.2022, зазначає наступне.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
З доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що на території ДП "Житомирський бронетанковий завод", який розташований за адресою: вул. Дружби Народів, 1,                                смт. Новогуйвинське, Житомирського району Житомирської області приблизно о 23 год.15 хв. 04.03.2022 нанесено ракетно-бомбові удари, що призвело до тяжких наслідків. За даним фактом внесено відомості до    Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022060410000103 від 05.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України (а.с.91).
По території ДП "Житомирський бронетанковий завод", внаслідок вищевказаних ракетно-бомбових ударів завдано збитків, що підтверджується протоколом засідання інвентаризаційної комісії від 30.06.2022, який складений за результатами позапланової інвентаризації активів підприємства та майна, що знаходиться поза балансом, які зазнали пошкоджень, руйнування, псування внаслідок ракетно-бомбового удару, проведеної згідно наказу від 23.03.2022 №36-ОД (а.с.83-88).
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені                      ст.3 ЦК України та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) (постанова Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/18).
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати відсотків річних, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин    справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19).
Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи з урахуванням вищевикладеної правової позиції Верховного Суду звертає увагу на те, що ДП "Житомирський бронетанковий завод" є стратегічним підприємством і приймає участь у посиленні обороноздатності України (здійснює відповідні види ремонту військової броньованої техніки) в час проведення бойових дій на території України. Відповідно до державних контрактів за державним оборонним замовленням, укладених з Міністерством оборони України (тексти контрактів мають гриф обмеження доступу "таємно") здійснює виготовлення, ремонт та модернізацію військової техніки. На виконання умов державних контрактів відповідач проводить закупівлю складових частин для здійснення у першу чергу ремонту військової техніки, що надходить безпосередньо із районів бойових дій, які впиняються на території України. Всі фінансові ресурси підприємства направлено на швидке відновлення боєздатності цієї техніки та негайного спрямування її до Збройних Сил України для відсічі Російської агресії, що є одним із пріоритетних напрямків підприємства у забезпеченні оборони Держави.    
Також, колегія суддів зазначає, що станом на момент прийняття судом першої інстанції рішення у справі    відповідачем виконано зобов`язання за договором в частині оплати товару, а стягнення з останнього значних сум штрафних санкцій під час воєнного стану може призвести до негативних наслідків для підприємства. 
Колегія суддів апеляційної інстанції з урахуванням обставин та доказів у справі погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, до 1029,43грн (10294, 30грн - 90%) та віідмови в стягненні пені в розмірі 9264,87грн.

Щодо апеляційної скарги ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" на додаткове рішення Житомирської області    від 28.09.2022 у справі №906/492/22, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 позов про стягнення 95058,32 грн. задоволено частково. Зменшено розмір пені на 90%, до 1029,43 грн. Стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю                             "ГРУП ІНТРЕЙД" 1029,43 грн пені; 5044,06 грн 3% річних; 11702,37 грн інфляційних втрат;             2481,00 грн судового збору. Закрито провадження у справі в частині стягнення 59755,39 грн. основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України. Відмовлено в позові в частині стягнення 9264,87 грн. пені, 653,17 грн. 3% річних, 7609,03 грн. інфляційних втрат.
Зі змісту зазначеного рішення встановлено, що від представника позивача 14.09.2022 на поштову адресу Господарського суду Житомирської області надійшла заява   від 08.09.2022 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн. До заяви додано завірені копії документів, а саме: рахунок-фактури №СФ-0000057 від 08.09.2022; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу; акт №ОУ-0000057 приймання-передачі наданої правової допомоги від 08.09.2022; платіжне доручення №1112 від 08.09.2022 на суму 5000,00грн; договір-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021; додаткова угода №1 від 01.02.2021 до договору-доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордер серії АР №1097694 від 01.02.2021, а також докази надіслання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу   відповідачу.
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач одночасно з позовною заявою   подав попередній розрахунок судових витрат, який складається з судового збору у розмірі                2481,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 15.09.2022 заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №906/492/22 прийнято до розгляду та призначено до розгляду на 28.09.2022.
На адресу Господарського суду Житомирської області від відповідача 28.09.2022 надійшло клопотання №02/1881 від 27.09.2022 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу на 2000,00 грн, у якому останній просить врахувати критерії розумності, нескладність справи, відсутність детального опису наданої правничої допомоги, а також дії відповідача щодо погашення суми основного боргу.
Додатковим рішенням від 28.09.2022 у даній справі, суд першої інстанції, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даної заяви, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового її задоволення та стягнув 4565,41 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Проте колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно приписів ст.129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.2 ст.126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги                        (ч.3 ст.126 ГПК України).
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Верховного суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Представником позивача в підтвердження заявленого розміру витрат на правничу допомогу, надано укладений між Адвокатським бюро "Сергія Жечева" (адвокатське бюро) та ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" (клієнт) договір - доручення про надання правничої допомоги від   01.02.2021 та додаткову угоду №1 від 01.02.2022 до договору - доручення від 01.02.2021   (а.с.139-142).
Предметом даного договору є надання адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги   клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів ( п.1.1 договору-доручення).
Відповідно п. 2.1 договору адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта. Адвокат зобов`язується представляти права і законні інтереси клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування, перед третіми особами, а також у судах України загальної юрисдикції, господарських судах України, адміністративних судах України та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, які передбачені   Цивільним процесуальним кодексом України,   Кримінальним процесуальним кодексом України,   Кодексом адміністративного судочинства України,   Кодексом України про адміністративні правопорушення,   Господарським процесуальним кодексом України. Адвокат зобов`язується надавати правову допомогу клієнту у кримінальних справах, які могли би бути пов`язані з клієнтом, незалежно від його процесуального статусу в них (потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок).
Обов`язки клієнта визначені у п.2-3 договору, а саме: сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк погоджені між ними; вчасно забезпечувати адвоката всім необхідним для виконання нього доручень, передбачених даним договором, в тому числі документами в необхідній кількості екземплярів, внутрішніми нормативними актами, які   регулюють діяльність клієнта, у випадку необхідності робочим місцем, транспортними засобами; при вирішенні господарських спорів клієнта з іншими підприємствами, установами організаціями та фізичними особами-підприємцями оперативно надавати достовірну інформацію для прийняття правильного рішення, що відповідає нормативним актам; інформувати адвоката про всі документ та відомі обставини, які можуть мати суттєве значення для прийняття та виконання адвокатом доручення відповідно до нього договору; не вимагати виконання дій, що виходять, за межі професійних прав і обов`язків адвоката.
Актом №ОУ-0000057 приймання-передачі наданої правової допомоги від 08.09.2022 підтверджується факт наданих послуг, в якому вказано найменування послуг, наданих адвокатом, а їх оплата у розмірі 5000,00грн - платіжним дорученням №1112 від 08.09.2022, у призначенні платежу якого зазначено "оплата рахунка №СФ-0000057 від 08.08.2022, справа №906/492/22 без ПДВ" (а.с.137-138).
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у   ст.126 ГПК України   та у   ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Отже, беручи до уваги обсяг наданих адвокатом послуг згідно акту №ОУ-0000057 приймання-передачі наданої правничої допомоги від 08.09.2022, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. у зв`язку із розглядом даної справи є розумними та співрозмірними. Крім того, відповідачем не доведено, що обсяг наданих послуг не був необхідним. Поряд з цим, невиконання грошових зобов`язань  відповідачем щодо несплати протягом тривалого часу з травня 2019 року, підтверджується тим, що лише після відкриття провадження у даній справі у серпні 2022 року здійснено оплату основного боргу в сумі 59755,39грн.,  тобто неправомірні дії відповідача призвели до звернення з позовом до суду.
Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 28.09.2022 у справі №906/492/22 слід скасувати та прийняти нове, яким задовольнити заяву позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини      у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції      зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити          як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до      ст.73 ГПК України          доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із п.1   ст.76 ГПК України   суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частинами 1-3      статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що    суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 1   ст. 277 ГПК України   передбачено, що підставою для скасування рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «ГРУП ІНТРЕЙД» слід задовольнити частково. Рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/492/22 в частині відмови у стягненні 653,17 грн. 3% річних, 7609,03 грн. інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В частині зменшення розміру пені на 90% до 1029,43 грн. та відмови в стягненні пені у сумі 9264,87 грн. рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 року у справі №906/492/22, залишити без змін. Апеляційну скаргу ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області    від 28.09.2022 у справі №906/492/22 задовольнити, додаткове рішення Господарського суду Житомирської області    від 28.09.2022 у справі №906/492/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. задовольнити.
З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/492/22, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку   ст. 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269,   270,   273, 275,   276,   277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд   

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/492/22 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/492/22 в частині відмови у стягненні 653,17 грн 3% річних, 7609,03 грн інфляційних втрат, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
В частині зменшення розміру пені на 90% до 1029,43 грн. та відмови в стягненні пені у сумі 9264,87 грн. рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 року у справі №906/492/22, залишити без змін.
Пункт 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Житомирської області від 13.09.2022 у справі №906/492/22 викласти в наступній редакції:
« 3. Стягнути з Державного підприємства  "Житомирський бронетанковий завод" (вул.Дружби Народів, буд.1, смт.Новогуйвинське, Житомирський район,  Житомирська область, 12441, код ЄДРПОУ 07620094) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД" (вул.Брянська, 15, офіс, 25, м.Запоріжжя, 69035, код ЄДРПОУ 41071921)
- 1029,43 грн. пені;
- 5697,23 грн. 3% річних;
- 19311,40 грн. інфляційних втрат;
- 2481,00 грн. судового збору.»
3. Апеляційну скаргу ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області    від 28.09.2022 у справі №906/492/22 задовольнити.
4.  Додаткове рішення Господарського суду Житомирської області    від 28.09.2022 у справі №906/492/22 скасувати та ухвалити нове рішення:
«Заяву ТОВ "ГРУП ІНТРЕЙД" про відшкодування витрат на правову допомогу у справі №906/492/22 задовольнити.
Стягнути з   Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"   (вул. Дружби Народів, буд. 1, смт Новогуйвинське, Житомирський район, Житомирська область, 12441, код ЄДРПОУ   07620094) на користь   Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД"   (вул. Брянська, 15, офіс, 25, м. Запоріжжя, 69035, код ЄДРПОУ 41071921) -            5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.»
5.  Стягнути з   Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"   (вул. Дружби Народів, буд. 1, смт Новогуйвинське, Житомирський район, Житомирська область, 12441, код ЄДРПОУ   07620094) на користь   Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУП ІНТРЕЙД"   (вул. Брянська, 15, офіс, 25, м. Запоріжжя, 69035, код ЄДРПОУ 41071921) -               2636,31 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
6. Видачу судових наказів доручити Господарському суду Житомирської області. 
7. Справу №906/492/22  повернути Господарському суду Житомирської області.
8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "30" грудня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Гудак А.В.

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.