КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 752/7458/22                                                                                   Головуючий у І інстанції Шевченко Т.М.
Провадження №22-ц/824/4009/2023                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
22 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,
за участі секретаря Орел П.Ю.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Бердниченко Ірини Анатоліївни на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення суми авансового платежу,
 
УСТАНОВИВ:
 
у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» 11544,00 дол. США авансу, сплаченого за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10020 від 11 листопада 2021 року, в національній валюті України гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату здійснення платежу, а також просив стягнути судові витрати.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 рокувідкрито провадження у даній справі та призначено справу до підготовчого засідання.
21 липня 2022 року на адресу Голосіївського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_1 - адвоката Бердниченко І.А. надійшла заява про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що у зв`язку з невиконанням ТОВ «Везем Шиппінг» умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу марки Ford, модель Escape SE, рік випуску 2017, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , а саме не укладення основного договору купівлі-продажу транспортного засобу і не повернення сплачених за попереднім договором коштів у розмірі 11 544 доларів США, подано позовну заяву про стягнення з ТОВ «Везем Шиппінг» вказаних коштів.
Водночас, у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що існує реальна загроза ускладнення або невиконання рішення суду про задоволення позовних вимог внаслідок небажання відповідача ТОВ «Везем Шиппінг» врегулювати конфлікт та повернути кошти у порядку досудового врегулювання спору. 
Цей ризик може мати місце внаслідок порушення ТОВ «Везем Шиппінг» істотних умов попередніх договорів купівлі-продажу транспортних засобів не лише позивача, а численних споживачів зазначеної послуги, які також звернулись до суду за захистом своїх прав, що підтверджується відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень. 
Враховуючи вищевикладене, представник  ОСОБА_1 - адвокат Бердниченко І.А. просила накласти арешту на грошові кошти у розмірі 11 544 доларів США, що станом на дату звернення з даною заявою в перерахунку за курсом НБУ становить 337 662 грн., які знаходяться на рахунках ТОВ «Везем Шиппінг».
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Бердниченко І.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2022 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що недобросовісна поведінка відповідача по відношенню до скаржника та взятих на себе зобов`язань по попередньому договору вказує на реальну загрозу утруднення виконання рішення суду.
Зазначає, що судом не приділено достатньо уваги характеру відносин між сторонами та не досліджено обставини, які вказують на сталий характер недобросовісної поведінки відповідача, яка вказує на реальну загрозу утруднення виконання рішення суду.
Так, з моменту закінчення дії Попереднього договору ПКП-10020, укладеного між сторонами, а саме з 31 березня 2022 року відповідач не вчиняв заходів для врегулювання ситуації, яка склалась у зв`язку із невиконанням ним умов договору, а звернення позивача ігнорувались.
27 квітня 2022 року представники відповідача повідомили позивача про необхідність укладення додаткової угоди до Попереднього договору ПКП-10020, в редакції, яка надіслана відповідачем, без можливості їх корегування.
Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на наявність станом на дату подання заяви про забезпечення позову створеної у месенджері Vіbеr групи осіб (яка налічувала більше 100 учасників), які зіткнулись з аналогічними проблемами при співробітництві з відповідачем.
В свою чергу в Єдиному державному реєстрі судових рішень налічується більше 30 ухвал про відкриття провадження у справах за позовом до відповідача. Деякі з них були надані суду для ознайомлення, однак суд не приділив цим обставинам достатньої уваги при розгляді заяви про забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник  ОСОБА_1 - адвокат Бердниченко І.А. підтримала доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.
Представник відповідачасвого представника для участі у судовому засіданні не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтував свій висновок тим, що позивач просив накласти арешт на кошти відповідача, які обліковуються на банківських рахунках в банківських установах, без зазначення таких банківських установ та відповідних номерів рахунків. Також позивачем не надано доказів на обґрунтування тверджень щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання судового рішення.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів заявника щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду
Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Статтею 41 Конституції Українипередбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. 
З позовної заяви вбачається, що предметом спору є стягнення коштів.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову представник  ОСОБА_1 - адвокат Бердниченко І.А. просила накласти арешт на грошові кошти на рахунках ТОВ «Везем Шиппінг» в межах заявлених позовних вимог.
Однак, позивачем не надано інформації про наявність у ТОВ «Везем Шиппінг» грошових коштів в межах заявлених позовних вимог, не надано інформації, в яких банківських установахзнаходяться грошові кошти, не надано номери банківських рахунків, не зазначено призначення таких рахунків, тощо.
Зі змісту заяви про забезпечення позову встановлено, що остання містить посилання позивача на те, що обраний захід забезпечення позову покликаний запобігти спробам утруднити подальше реальне виконання судового рішення у разі задоволення немайнових вимог, що є предметом позову по справі, при цьому не наведено жодних обґрунтованих підстав, які б свідчили, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.
Так, посилання заявника на існування інших судових спорів, стороною в яких є відповідач, рішення по яким не набрали законної сили, не свідчать про існування реальної загрози утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Створення у месенджері Vіbеr групи осіб, які зіткнулись з аналогічними проблемами при співробітництві з відповідачем, також не може бути оцінена судом як обставина, яка свідчить про недобросовісність поведінки відповідача у правовідносинах саме із позивачем та підтверджує загрозу утруднення виконання судового рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Разом з тим, в поданих суду матеріалах відсутні будь-які докази, які б підтверджували наведені позивачем у заяві про забезпечення позову обставини, якими останній обґрунтовує необхідність вжиття судом заходів до забезпечення позову у справі.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - Бердниченко Ірини Анатоліївни  залишити без задоволення.
УхвалуГолосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2022 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 27 лютого 2023 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                   Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                                     С.А. Голуб
 
                                                                                                Т.О. Писана