ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 березня 2023 року           справа №200/9596/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (головуючий суддя І інстанції – Шинкарьова І.В.), складену у повному обсязі 28 листопада 2022 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/9596/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, заступник директора Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України Нікітін Анатолій Анатолійович про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                           В С Т А Н О В И В :
          
27.07.2021 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1  до Міністерства внутрішніх справ України, заступника директора Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України Нікітіна Анатолія Анатолійовича, в якій позивач просив:
- визнати противоправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів передбачених Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до п. а ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";
- визнати противоправною бездіяльність заступника директора Департамент/ персоналу Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_2 щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів передбачених Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до п. а ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України оформити та направити необхідні документи, передбачені Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення йому пенсії за вислугу років за його заявою від 19.03.2021, відповідно до п. а ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії періоду проходження служби, обчисленого на пільгових умовах;
- зобов`язати заступника директора Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_2 оформити та направити необхідні документи, передбачені Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення йому пенсії за вислугу років за його заявою від 19.03.2021, відповідно до п. а ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії періоду проходження ним служби, обчисленого на пільгових умовах 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року у справі № 200/9596/21 позов задоволено частково. Визнано противоправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів передбачених постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення позивачу пенсії за вислугу років, відповідно до п. а ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України оформити та направити необхідні документи, передбачені постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення позивачу пенсії за вислугу років за його заявою від 19.03.2021, відповідно до п. а ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії періоду проходження служби позивачем, обчисленого на пільгових умовах.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2022 року апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року у справі №200/12615/21 залишено без змін.
Вказане рішення набрало законної сили 15 червня 2022 року.
14.11.2022 до суду від позивача надійшла заява про встановлення засобу судового контролю за виконанням рішення суду від 01.11.2021 у справі № 200/9596/21.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що передбачені ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. Позивач вказує, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. Позивач вважає, що завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ. Позивач вказує, що відповідач не виконує рішення суду в частині зарахування періоду проходження служби позивачем обчисленого на пільгових умовах до вислуги років відповідно до п. а ст. 12 Закону № 2262-XII, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2021 у справі № 200/9596/21 задоволено. Застосовано судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 200/9596/21 шляхом зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2021 у справі № 200/9596/21 у строк - один місяць з дня набрання чинності ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.11.2022 у справі № 200/9596/21.
Не погодившись із вищевказаною ухвалою Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило її скасувати та відмовити у задоволені заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що рішення суду є виконаним у повному обсязі.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з наступних підстав.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.
Підставами їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 820/4261/18.
Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.
Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення заявника з заявою про встановлення судового контролю за судовим рішенням, рішення суду не було виконано повністю. 
Докази, які б підтверджували виконання відповідачем зазначеного судового рішення, а саме оформлення та направлення необхідних документів, передбачені Постановою ПФУ від 30.01.2007 № 3-1 до ГУ ПФУ в Донецькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за його заявою від 19.03.2021, відповідно до п. а ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії періоду проходження служби ОСОБА_1 , обчисленого на пільгових умовах, матеріали справи не містять.
Оскільки звернення позивача до органу виконавчого органу не призвели до належного виконання рішення та враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення судового контролю.
Виконання рішення суду (на думку відповідача) після прийняття ухвали про встановлення судового контролю не є підставою для її скасування.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України  - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 березня 2023 року.
      
 Судді                                                                                            А.В. Гайдар
                                                                                                          Е.Г. Казначеєв
                                                                                                          І.В.Сіваченко