Дата документу 14.03.2023 Справа № 331/247/13-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 331/247/13-ц Головуючий у І інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/642/23                               Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Кухаря С.В.,
       Крилової О.В.
секретар: Ільїна Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2022 року у справі за скаргою акціонерного товариства «Таскомбанк» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У січні 2022 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М., заінтересована особа - ОСОБА_1 .
В обґрунтування своєї скарги товариство зазначало, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2013 року у справі № 331/247/13-ц вирішено: 
«В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КФ (06) 34-06 від 06 травня 2006 року в розмірі 547711,56 грн, з яких: 143666,18 грн – заборгованість за кредитом; 121648,50 грн – заборгованість за процентами; 282456,87 грн – пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки, встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій». 
23 липня 2013 року на виконання зазначеного рішення судом видано виконавчий лист. 20 грудня 2021 року стягувач направив заяву про звернення стягнення на майно, що належить боржнику. У відповідь на зазначену заяву стягувач отримав листа приватного виконавця № 0129/1499 від 18 січня 2022 року, в якому зазначено, що відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг ЗМР за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання неповнолітніх осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Посилаючись на зазначену інформацію, приватний виконавець зробив висновок про необхідність звернення до органу опіки та піклування щодо надання згоди на реалізацію нерухомого майна права користування яким має дитина. Скаржник зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Крім того, дитину було зареєстровано після укладення іпотечного договору, іпотекодержатель своєї згоди на таку реєстрацію не надавав. 
Посилаючись на означені обставини, АТ «Таскомбанк» просило суд визнати незаконним бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. щодо невжиття за виконавчим провадженням № 65828490 заходів примусового стягнення, а саме: здійснення опису, арешту та подальшої реалізації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2013 року у справі № 331/247/13-ц; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулу А.М. вжити за виконавчим провадженням № 65828490 заходи примусового стягнення щодо реалізації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку» у спосіб визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2013 року у справі № 331/247/13-ц без отримання дозволу органу опіки та піклування на таку реалізацію.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2022 рокувідмовлено у задоволенні скарги.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2022 рокускасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу. Визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. щодо невжиття за виконавчим провадженням № 65828490 заходів примусового стягнення, а саме: здійснення опису, арешту та подальшої реалізації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2013 року у справі № 331/247/13-ц; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулу А.М. вжити за виконавчим провадженням № 65828490 заходи примусового стягнення щодо реалізації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку» у спосіб визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2013 року у справі № 331/247/13-ц без отримання дозволу органу опіки та піклування на таку реалізацію.
В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Таскомбанк» зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про те, що державний виконавець не приймав кінцевого рішення у виконавчому провадженні та ще не звертався за дозволом до органу опіки та піклування, а тому вимоги закону не порушував. На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно проігнорував позицію Верховного Суду у справі № 61-3066св19.
Своїм правом на подання відзиву учасники справи не скористались. 
У судовому засіданні представник АТ «Таскомбанк» Косатий Д.А. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2022 рокупросив скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Інші часники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 103-108), своїх представників до суду не направили. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника скаржника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні скарги АТ «Таскомбанк», суд першої інстанції дійшов висновку, що приватним виконавцем під час проведення виконавчих дій з виконання виконавчого листа № 2/331/345/13, виданого 23 липня 2013 року, Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки, жодних порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень допущено не було. Дії приватного виконавця Котули А.М. про залучення до участі у виконавчому провадженні органу опіки та піклування та направлення запиту щодо надання дозволу на реалізацію предмета іпотеки вчинені відповідно до вимог закону, в межах повноважень приватного виконавця, права чи свободи заявника під час прийняття вказаного рішення жодним чином не порушувались.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.    
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.
Відповідно до ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ст. 11, 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби на час звернення зі скаргою до суду, врегульований у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Суд першої інстанції встановив, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. перебуває виконавче провадження № 65828490 з примусового виконання виконавчого листа № 2/331/345/13, виданого 23.07.2013 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КФ (06) 34-06 від 06.05.2006 року в розмірі 547 711,56 грн., з яких: 143 666,18 грн. – заборгованість по кредиту; 121 648,50 грн. – заборгованість по процентах; 282 456,87 грн. – пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки – квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки, встановленої на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
20.12.2021 на адресу приватного виконавця Котули А.М. представником АТ «Такскомбанк» направлено заяву про звернення стягнення на майно, що належить боржнику.
18.01.2022 приватним виконавцем Котулою А.М. на заяву АТ «Такскомбанк» від 20.12.2021 повідомлено, що відповідно до інформації, отриманої від Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані неповнолітні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Виконавцем направлено запит про надання дозволу на реалізацію від 17.01.2022 до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги, оскільки при передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 на реалізацію з прилюдних торгів права дітей при відчуженні майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , не порушуються.
Суд першої інстанції, розглядаючи скаргу, не взяв до уваги положення ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Так,  боржник ОСОБА_1 , будучи обізнаною про наявність судового рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2013 року у справі № 331/247/13-ц про стягнення на предмет іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить їй на праві власності, у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, порушила зобов`язання визначене  ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" та вчинила дії, що  ускладнюють виконання рішення, а саме зареєструвала у квартирі, яка їй належить на праві власності малолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таку поведінку боржника, суд апеляційної інстанції розцінює, як умисне зволікання та ухилення від виконання судового рішення, та при означених обставинах вважає, що у цій справі відсутні порушення їх житлових чи інших прав, у зв`язку з чим направлення приватним виконавцем запиту про надання дозволу на реалізацію майна, що належить ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19, про необхідність отримання держаним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, однак саме у цій справі не погодилася з доводами скаржниці, оскільки дійшла висновку, що у її онуків житлові права на її нерухомість не виникли з огляду на недобросовісні дії скаржниці щодо реєстрації місця проживання власних онуків саме з метою перешкоджання виконавчому провадженню.
 Враховуючи практику ЄСПЛ, який неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича щодо невжиття заходів примусового стягнення за виконавчим провадженням № 65828490, а саме: здійснення опису, арешту та подальшої реалізації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2013 року у справі № 331/247/13-ц є незаконною та призведе до невиправданого затягування виконання судового рішення, що набрало законної сили.
Таким чином, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2022 року належить скасувати та прийняти у цій справі нову постанову про задоволення скарги АТ «Таскомбанк».
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк» – задовольнити. 
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2022 рокуу цій справі – скасувати, прийняти нову постановою, за якою:
«Скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк» – задовольнити.
Визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича щодо невжиття заходів примусового стягнення за виконавчим провадженням № 65828490, а саме: здійснення опису, арешту та подальшої реалізації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2013 року у справі № 331/247/13-ц.
Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулу Артема Михайловича за виконавчим провадженням № 65828490 вжити заходи примусового стягнення щодо реалізації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку» у спосіб, визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 року з урахуванням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 липня 2013 року у справі № 331/247/13-ц без отримання дозволу органу опіки та піклування на таку реалізацію.»
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 24 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: