Ухвала       
 
20 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 202/4972/20
провадження № 61-2842ск23 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу адвоката Стенюкової Лариси Миколаївни як представника ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09 квітня 2021 року, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «INFINITI QX 70», vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, укладений між               ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати автомобіль марки «INFINITI QX 70», vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, вартістю 1 070 772,70 грн (згідно з експертним висновком) спільним майном подружжя, де частка кожного з подружжя становить 1/2 частини; стягнути з ОСОБА_1 на його користь                   1/2 частини вартості автомобіля марки «INFINITI QX 70», vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в розмірі 535 386,35 грн.
 
Кіровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 28 жовтня 2021 року позов задовольнив частково. Визнав автомобіль марки «INFINITI QX 70», vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визначив, що частка кожного з подружжя становить 1/2 частини. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну 1/2 частини у спільному сумісному майні - автомобіль марки «INFINITI QX 70», vin - НОМЕР_1 , 2013 року випуску, у розмірі 535 386,35 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 26 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року - без змін. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
27 лютого 2023 року адвокат Стенюкова Л. М. як представник ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на  рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у цій справі. 
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
Разом із цим, адвокат Стенюкова Л. М. як представник ОСОБА_1 звернулася з клопотанням про відстрочення ОСОБА_1 сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке мотивовано тим, що ОСОБА_1 через введення на території України воєнного стану втратила роботу. Розмір судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 10 707,72 грн значно перевищує 5 % розміру її річного доходу за попередній календарний рік, а саме - річний її дохід за            2022 рік становив 2 500,00 грн, що підтверджується довідкою Форми ОК-5 Пенсійного фонду України від 04 лютого 2023 року. Крім того, на її утриманні знаходиться малолітня донька, на яку присуджені аліменти лише в мінімальному розмірі 1 309,00 грн, що підтверджується постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року.
 
Відповідно до частини першої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
 
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці;                      б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
Сторона, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
 
Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.
 
Суд касаційної інстанції звертає увагу заявника на те, що індивідуальні відомості про застраховану особу «Форми ОК-5» Пенсійного фонду України за 2022 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, якою присуджено стягнення аліментів у розмірі 1 309,00 грн, не свідчать про скрутне матеріальне становище та відсутність у ОСОБА_1 іншого джерела доходу.
 
Надані докази не можуть вважатись достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору, тому заявник може надати додаткові докази на підтвердження наведених обставин. Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.
 
Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на особу, яка подає скаргу.
 
Наведені заявником доводи не дають достатніх підстав для відстрочення сплати судового збору, що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.
 
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).
 
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
З урахуванням обставин справи та наданих заявником доказів, у задоволенні клопотання адвоката Стенюкової Л. М. як представника ОСОБА_1 про  відстрочення ОСОБА_1 сплати судового збору за подання касаційної скарги необхідно відмовити.
 
Отже, заявнику потрібно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
В касаційний скарзі адвокат Стенюкова Л. М. як представник ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині поділу майна та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в  розмірі 10 707,72 грн (535 386,35 грн х 1 % х 200 %)
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 10 707,72 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс.                                 р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити адвокату Стенюковій Ларисі Миколаївні як представнику ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про відстрочення ОСОБА_1 сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Касаційну скаргу адвоката Стенюкової Лариси Миколаївни як представника ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду                                        м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          А. Ю. Зайцев