ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" січня 2023 р.           Справа№ 925/459/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги  Товариства з обмеженою відповідальністю       "Сервіс-Агрозахід" та Фізичної особи - підприємця Дикун     Оксани Богданівни   на рішення     Господарського суду Черкаської області       від 23.08.2022 
у справі № 925/459/22 (суддя Н.М. Спаських)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю       "Сервіс-Агрозахід" 
до       Фізичної особи - підприємця Дикун       Оксани Богданівни 
про стягнення 48 110,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.08.2022 у справі №925/459/22 у позові відмовлено повністю; вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» на користь фізичної особи - підприємця Дикун Оксани Богданівни 10 000, 00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач (ТОВ «Сервіс-Агрозахід») звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 23.08.2022 у справі № 925/459/22; ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» до фізичної особи-підприємця Дикун Оксани Богданівни про стягнення 48  110, 43 грн.
Фізичною особою-підприємцем Дикун Оксаною Богданівною (відповідач) також подано апеляційну скаргу, у якій скаржник просив скасувати частково рішення Господарського суду Черкаської області від 23.08.2022 у справі № 925/459/22 в частині розподілу судових витрат і прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» на користь фізичної особи - підприємця Дикун Оксани Богданівни понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33  697, 52 грн.

Короткий зміст позовних вимог
У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» (надалі ТОВ «Сервіс-Агрозахід», позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця Дикун Оксани Богданівни (надалі ФОП Дикун О.Б., відповідач) 48  110, 47 грн., з яких: 
- 48  000,00 грн. - сума авансу, сплаченого ТОВ «Сервіс-Агрозахід» відповідачеві за надання послуг, які не були надані в обумовлений строк; 
- 110, 47 грн. відсотки річних, обчислені відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за прострочення повернення авансу. 
Позов заявлено про стягнення оплаченої позивачем на підставі виставленого відповідачем рахунку від 17.02.2022 вартості організації та проведення конференції, яка не відбулась у заплановану дату - 03.03.2022. Оскільки відповідачем на численні вимоги позивача кошти не повернуті, позивач просить стягнути повну сплачену суму у розмірі 48  000,00 грн., а також нараховані відсотки річних за період з 26.04.2022 по 23.05.2022.
В позові зазначено, що відсотки річних, інфляційні збитки, нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є прямим наслідком порушення ФОП Дикун О.Б. своїх зобов`язань щодо надання послуг, а підлягають стягненню за прострочення повернення авансу. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.08.2022 у справі №925/459/22 у позові відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з наступного:
- позивач до часу проведення заходу 03.03.2022 ще 28 лютого 2022 добровільно відмовився від участі в повністю оплаченому ним заході (без попереднього отримання інформації від відповідача про відміну з боку ФОП Дикун О.Б. заходу чи про неможливість його проведення); 
- при наявності такої обставини добровільної відмови сторони від участі у заходах, позивач не вказав норму чинного законодавства, яка надає йому право на повернення всієї суми сплачених за участь у заході коштів; 
- позивач правову підставу позову для стягнення 48000,00 грн. не довів, тому вимоги про стягнення цих коштів до задоволення не підлягають; 
- не підлягають до задоволення і похідні вимоги про стягнення 110,47 грн. як 3% річних за прострочення зобов`язання по ст. 625 ЦК України.
За розглядом заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши викладені в засіданні заперечення позивача проти неспівмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу і вивчивши надані відповідачем докази понесених ним судових витрат на правничу допомогу, з урахуванням матеріалів справи, її категорії та складності (малозначність спору, що не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг, з огляду на те, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, з урахування ціни заявленого позову (48 110,43 грн.), виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції, керуючись частиною 4 статті 129 Господарського кодексу України, дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача лише в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що внаслідок невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, судом невірно дана юридична оцінка, що привело до неправильного вирішення спору по суті.
          Доводи позивача наведені в апеляційній скарзі: 
- судом було помилково враховано, що в позовних вимогах позивач просить стягнути завдаток, адже в позовній заяві зазначено про стягнення авансу; 
- відповідно до ч. 1 ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; у даній справі такою обставиною є відкрите збройне вторгнення РФ в Україну та запровадження воєнного стану, обмеження та заборона щодо проведення масових заходів; тому в такому випадку, по аналогії з ч. 3 ст. 571 ЦК України, аванс підлягає поверненню; 
- відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого у справі №711/5065/15-ц (2021 рік), сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони сталося порушення зобов`язання; 
- суттєвою відмінністю авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання; тому незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути; 
- ТОВ «Сервіс-Агрозахід» не погоджується з твердженням у мотивувальній частині рішення щодо «Лист позивача про його відмову брати участь у всіх заходах з вимогою повернути кошти свідчить про добровільну відмову позивача від оплаченої ним послуги»; оскільки у зв`язку з введенням військового стану та забороною проведення масових зібрань та акцій, усвідомлюючи, що запланований захід, найімовірніше, не може бути проведеним, 28 лютого 2022 року ТОВ «Сервіс-Агрозахід» звернулося до ФОП Дикун О.Б. з вимогою про повернення коштів.  
          Згідно доводів апеляційної скарги відповідача (ФОП Дикун О.Б.): 
- суд першої інстанції зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу попри недоведеність позивачем неспівмірності заявленого відповідачем розміру витрат (неправильне застосування норм процесуального права - п. 1 ч. 2, п. 4 ч. 4, ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України); 
- суд невірно визначив категорію та складність справи - вказана справа є складною, яка потребувала вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу законодавства, судової практики, юридичної літератури та відповідних процесуальних документів, які містяться в матеріалах справи (невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
19.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Дикун Оксани Богданівни та за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід»  на рішення Господарського суду Черкаської області    від 23.08.2022 у справі № 925/459/22; об`єднано в одне провадження апеляційну скаргу             Фізичної особи-підприємця Дикун Оксани Богданівни з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід»; розгляд апеляційних скарг  на рішення    Господарського суду Черкаської області від 23.08.2022 у справі № 925/459/22 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
До справи під час апеляційного провадження відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу (одержаний судом 08.11.2022), в якому представник просить: - залишити апеляційну скаргу ТОВ «Сервіс-Агрозахід» без задоволення; - апеляційну скаргу ФОП Дикун О.Б. задовольнити; - скасувати частково рішення Господарського сулу Черкаської області від 23.08.2022 у справі № 925/459/22 в частині розподілу судових витрат і прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Сервіс-Агрозахід» на користь ФОП Дикун О.Б. понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33  697. 52 грн.; - стягнути з ТОВ «Сервіс-Агрозахід» на користь ФОП Дикун О.Б. понесені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 10  038, 80 грн.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
З матеріалів справи вбачається і відповідачем не заперечується, що позивачем (ТОВ «Сервіс-Агрозахід») сплачено на користь відповідача - ФОП Дикун О.Б. грошові кошти в загальній сумі 48  000,00 грн. платіжним дорученням № 158 від 22.02.2022 з призначенням платежу: «оплата зг. рах. № 99989 від 17.02.2022.»
Також позивачем до позову додано і отриманий від відповідача рахунок-фактуру №99989 від 17.02.2022, в якому вказано, що його виставлено для оплати послуги по розповсюдженню рекламної інформації під час Конференції «Sugar World 2022»; рахунок складено із посиланням на договір 69/2022 від 17.02.22.
У справі міститься, також і не підписаний сторонами примірник Договору № 69/2022 від 17.02.2022, яким сторони намагалися врегулювати свої відносини відносно надання відповідачем ФОП Дикун О.Б. послуг по організації Цукрової конференції «Sugar World 2022».
Сторонами визнається, що вказаний захід планувався до проведення 03 березня 2022 року, про що також свідчить і рекламна інформація в матеріалах справи.
Стосовно укладення договору надання послуг №69/2022 від 17.02.2022  в ході розгляду справи обидві сторони надали суду першої інстанції пояснення, згідно з якими вони визнають договір надання послуг № 69/2022 від 17.02.2022 укладеним (а.с. 42 у відзиві та а.с. 123 у письмовому поясненні).
В подальшому позивач остаточно визначився у своїй правовій позиції та надав письмове пояснення, що укладення вказаного договору між сторонами він не визнає (а.с. 176).
В самому примірнику цього договору у розділі 8 вказано, що договір вступає в дію з моменту підписання його сторонами та скріплення підписів печатками сторін; у розділі 9 вказано що цей договір регулюється правом України.
Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача коштів 48  000,00 грн. та 3% річних в сумі 110, 47 грн., суд першої інстанції виходив із наступного:
- зібраними у справі доказами не підтверджується укладення сторонами правочину у письмовій формі та у виді єдиного документу про надання послуг відповідачем позивачу щодо організації цукрової конференції; з цих підстав суд не може керуватися умовами не підписаного сторонами договору надання послуг № 69/2022 від 17.02.2022; 
- існування не підписаного договору, складеного у формі єдиного документу (з додатками до нього чи без таких додатків) ніяк не може вважатися одночасно іншими за своєю природою документами, які можна вважати доказами укладення договору між сторонами у спрощений спосіб; 
- спірними коштами позивач оплатив відповідачу надання йому послуги по розповсюдженню рекламної інформації під час конференції Sugar World 2022 (як вказано у рахунку); 
- проведення конференції, участь у якій оплатив позивач, було заплановано на 03 березня 2022, що визнають обидві сторони і про цю дату відповідач також вказав у складеному ним для підписання позивачем Акті надання послуг № 01 від 22.04.2022; 
- рахунок-фактура від 17.02.2022 № 99989 та платіжне доручення № 158 від 22.02.2022 є первинними документами, а тому є належними доказами у справі для встановлення змісту правовідносин сторін; ці документи є доказами укладення між сторонами правочину з надання послуги, але не у формі єдиного письмового документа, а шляхом прийняття до виконання замовлення на послугу (фактично у спрощений спосіб), що не суперечить чинному законодавству України;
- 48000,00 грн. є повною сумою платежу позивачем відповідачу в межах спірних правовідносин; тому до спірних коштів не може бути застосовано положення ст. 571 ЦК України, яку просить застосувати позивач; 
- позивачем не доказано, що між сторонами була домовленість про повернення коштів на випадок відмови учасника від участі в оплачених заходах; дана відмова від участі в заходах була добровільно вчинена позивачем і не відкликана чи не скасована в подальшому, до дати заходу 03.03.2022 року; 
- не мають вирішального значення мотиви відмови позивача від участі в оплаченому ним заході (введення воєнного стану чи щось інше), бо це була саме відмова, а не доказана об`єктивна неможливість взяти участь у заходах; 
- позивач до часу проведення заходу 03.03.2022 ще 28 лютого 2022 добровільно відмовився від участі в повністю оплаченому ним заході (без попереднього отримання інформації від відповідача про відміну з боку ФОП Дикун О.Б. заходу чи про неможливість його проведення); 
- при наявності такої обставини добровільної відмови сторони від участі у заходах, позивач не вказав норму чинного законодавства, яка надає йому право на повернення всієї суми сплачених за участь у заході коштів; 
- позивач правову підставу позову для стягнення 48000,00 грн. не довів, тому вимоги про стягнення цих коштів до задоволення не підлягають; 
- не підлягають до задоволення і похідні вимоги про стягнення 110,47 грн. як 3% річних за прострочення зобов`язання по ст. 625 ЦК України.
За розглядом заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши викладені в засіданні заперечення позивача проти не співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу і вивчивши надані відповідачем докази понесених ним судових витрат на правничу допомогу, з урахуванням матеріалів справи, її категорії та складності (малозначність спору, що не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг, з огляду на те, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, з урахування ціни заявленого позову (48110,43 грн.), виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції, керуючись частиною 4 статті 129 Господарського кодексу України, дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача лише в розмірі 10 000,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
За змістом ч. 10  ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з частиною першою  статті 270 ГПК України  в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до  ст. 129 Конституції України  та ч. 1  ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 48  000,00 грн. коштів, сплачених платіжним дорученням № 158 від 22.02.2022 на підставі виставленого відповідачем рахунку з призначенням платежу: «оплата зг. рах. № 99989 від 17.02.2022.», а також вимоги про стягнення нарахованих 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за прострочення у їх поверненні в періоді з 26.04.2022 по 23.05.2022.
Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина перша статті 638 ЦК визначає, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 206 ЦК України  усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За договором про надання послуг, в силу приписів ч. 1 ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Отже, суб`єкти господарської діяльності  можуть укладати господарські договори, в тому числі договори про надання послуг, у письмовій формі як шляхом складення єдиного документу за підписом обох сторін, так й у спрощеній формі, що може бути підтвердженим виставленими рахунками, складеними актами наданих послуг, які в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку та ЦК України, є первинними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її здійснення та засвідчують факт надання послуг, відтак є підставою виникнення у сторін зобов`язань, зокрема обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.
Загальні правила надання послуг визначені, зокрема, ЦК України, статтею 901 якого передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави                            (Глави 63 ЦК України «Послуги. Загальні положення») можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Частиною першою статті 903 ЦК України унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
При цьому загальне правило статті 903 ЦК України передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг.
За оцінкою суду першої інстанції, у цій справі наявні ознаки правовідносин, які виникли на підставі  договору про надання послуг, укладеного саме у спрощений спосіб, а не на підставі договору у письмовій формі шляхом складення єдиного документу, і з чим апеляційний господарський суд погоджується, при цьому виходячи з наступного.
Позиція позивача (яка змінилася під час розгляду справи в суді першої інстанції) про те, що він вже не визнає факт укладення договору надання послуг № 69/2022 від 17.02.2022 не спростовує встановлених обставин про погодження сторонами усіх істотних умов, визначених законом, і, фактичного часткового виконання таких домовленостей обома сторонами, що унеможливлює його оцінку судом як неукладеного.  
Матеріали справи свідчать про досягнення між сторонами згоди щодо участі позивача у запланованій на 03.03.2022 конференції Sugar World 2022, на умовах:
- які були попередньо 07.02.2022 запропоновані відповідачем (ФОП Дикун О.Б.) шляхом направлення листа на електронну пошту з варіантами партнерських пропозицій співпраці, попередньою програмою події тощо (арк. спр. 82-90), 
- і фактично викладені у складеному договорі № 69/2022 від 17.02.2022, примірники якого були підписані позивачем, завірені печатками та передані відповідачу.
Так, у партнерській пропозиції «Технологічний партнер (партнер з виступом)» обумовлені послуги що надаються: - до події; - під час події; - після події; аналогічні послуги передбачено п. 2.2 текстового договору № 69/2022 від 17.02.2022, і зазначеним підтверджується обізнаність обох сторін щодо виду, порядку надання послуг по участі у запланованій на 03.03.2022 конференції Sugar World 2022, яка мала відбутися за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна 28ч, ТРЦ «Подоляни».
Погодження по вартості послуг, які передбачені партнерською пропозицією «Технологічний партнер (партнер з виступом)» підтверджено шляхом проведення позивачем оплати на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури № 99989 від 17.02.2022 згідно з платіжним дорученням № 158 від 22.02.2022 на суму 48  000,00 грн. 
Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що сторони вчиненням конклюдентних дій фактично підтвердили укладення договору про надання послуг у спрощеній формі. З моменту отримання відповідачем оплати, а позивачем - статусу учасника конференції шляхом оплати надання обумовлених у партнерській пропозиції «Технологічний партнер (партнер з виступом)» послуг, внаслідок проведення рекламних заходів (розміщення відповідної інформації в мережі Інтернет тощо) відбувся акцепт оферти, тобто укладення договору з відповідними правовими наслідками щодо підтвердження його істотних умов. 
Запланований до проведення на 03.03.2022 захід - цукрова конференція Sugar World 2022 не відбувся, і в даному випадку має місце неможливість надання послуг на погоджених сторонами умовах, зокрема: - під час проведення заходу та - після проведення заходу, і не з вини позивача чи відповідача. 
В матеріалах справи міститься лист ТОВ «Текурій-2» № 8 від 21.07.2022, підписаний генеральним директором ТРЦ «Подоляни», в якому зазначено, що захід в рамках проекту Цукрова конференція «Sugar World 2022» в ТРЦ «Подоляни» не проводився і компанія не володіє інформацією про його можливе планування та підготовку; між ТРЦ «Подоляни» та Цукровою конференцією «Sugar World 2022» не було укладено договору оренди приміщень; ТРЦ «Подоляни» у період з 28.02.2022 по 05.03.2022 працював в обмеженому режимі, а саме на території комплексу працювали лише супермаркет «Сільпо» та аптеки.
Так, очевидними подіями, які унеможливили проведення конференції 03.03.2022 є саме ситуація в країні, що виникла внаслідок збройної агресії РФ, запровадження воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні». 
За таких обставин, помилковими є висновки суду першої інстанції, що направлення позивачем 28.02.2022 листа про повернення сплачених коштів є добровільною відмовою позивача брати участь у конференції, оскільки в даному випадку саме події в Україні мали вплив на можливість проведення конференції у заплановану дату, зокрема і надання у зв`язку з цим обумовлених послуг для учасника конференції.
Неможливість виконання договору (надання послуг по участі ТОВ «Сервіс-Агрозахід» у конференції «Sugar World 2022») виникла не з вини виконавця, а також і не з вини замовника, а отже в частині правового регулювання відносин сторін, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 903 ЦК України, якими передбачено, що  у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату; якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до наданих відповідачем документів, підтверджуючих понесення ним витрат по організації участі позивача у запланованій конференції обгрунтованими та такими, що становлять розумну плату за неможливість виконання договору сторін слід визнати частину суми витрат, зокрема, в розмірі 15  540,00 грн. на оплату рекламних послуг, надання яких планувалося - «до настання події», які передбачені партнерською пропозицією «Технологічний партнер (партнер з виступом)».
При цьому, вказані витрати відповідач підтверджує наданими до справи договором про надання послуг № 231/2021 від 01.12.2021, укладеним з ФОП Мельник О.В. як виконавцем, додатком № 02 від 18.02.2022 до вказаного договору, рахунком-фактурою № 80 від 18.02.2022 та платіжним дорученням № 468 від 27.06.2022.
Саме таку суму суд вважає правомірно залишити за відповідачем, оскільки розміщення відповідних рекламних матеріалів (новини на сторінці у Facebook Національної асоціації цукровиків України «Укрцукор» щодо позивача) підтверджено роздруківкою, яка додана до справи; тоді як належних доказів надання іншої частини послуг, зазначеної зокрема у додатку № 02 від 18.02.2022 до справи не подано, а неможливість проведення заходу свідчить про ненадання таких послуг як: пріоритетне розміщення логотипу компанії ТОВ «Агро-Захід» на пакеті учасника, на екранах/банерах в залі проведення теоретичної частини, на  екранах/банерах в зоні обідньої перерви; здійснення E-mail розсилки презентації виступу всім відвідувачам події із зазначенням контактів представників компанії; організація оренди приміщення для проведення заходу.
Окрім того, відповідач не надавав позивачу послуг, які передбачені партнерською пропозицією «Технологічний партнер (партнер з виступом)» - «під час події» (проведення заходу) та - «після події», а тому відсутній факт вчинення дій, які могли б мати корисний ефект спожитий позивачем, що з огляду на положення статті 901 ЦК України вказує на відсутність факту реальності господарської операції щодо надання відповідної послуги з боку відповідача.
Відповідно якщо факт здійснення господарської операції (факт надання послуг) не мав місця відсутні підстави отримання плати за відповідні послуги.
Витрати відповідача, які ним підтверджені наданими до справи: договором від 12.01.2022 № 14/2022 про надання послуг харчування, додатком № 01 від 21.02.2022, рахунком-фактурою № 35/02 від 21.02.2022 на суму 12  960 грн., розрахунковою квитанцією на суму 9  000 грн. та платіжним дорученням № 466 від 27.06.2022, актом про надання послуг № 2 від 04.03.2022 не є такими, що підлягають здійсненню за рахунок позивача, оскільки вказані документи підтверджують лише їх складення без надання належних доказів реального отримання/надання таких послуг, зокрема, зазначені послуги 03.03.2022 позивачем не споживалися, а у відповідності до партнерської пропозиції «Технологічний партнер (партнер з виступом)» могли бути надані саме під час проведення заходу, який у заплановану дату не відбувся. 
З цих же підстав, не можуть вважатися розумною платою виконавцю (в розумінні положень ч. 2 ст. 903 ЦК України)  і надані відповідачем на підтвердження:
- договір № 29/2022 від 24.01.2022 про надання послуг фотографування і відеозйомки, додаток № 04 від 22.02.2022, рахунок-фактура № 16 від 22.02.2022 на суму 2  000 грн., платіжне доручення № 467 від 27.06.2022, акт про надання послуг № 01 від 04.03.2022; рахунок на оплату № 18/02-Б від 18.02.2022 на суму 800 грн. за виготовлення бейджів, платіжне доручення № 452 від 18.02.2022, акт надання послуг № 2 від 21.02.2022, довідка-розрахунок собівартості наданих послуг від 24.06.2022 вих. № 24-06/2022-1; оскільки до справи не представлено належних доказів надання таких послуг. 
          Включення до витрат для позивача суми сплаченого відповідачем як фізичною особою-підприємцем єдиного податку взагалі є безпідставним, оскільки такі витрати є обов`язком відповідача, що виникає для неї в силу закону, і не має сплачуватись за рахунок іншої юридичної особи в межах господарського договору.   
В частині вимог позивача про стягнення суми 3% річних, зважаючи на юридичну природу правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, що на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, обгрунтовано із заявлених 110, 47 грн. 3% річних підлягає до стягнення з відповідача сума 74, 70 грн. (32  460 грн. х 3% : 365 х 28).
За розглядом апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з позивача повної суми витрат 33  697, 52 грн. на професійну правничу допомогу, апеляційним господарським судом встановлено наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, актів наданих послуг тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Отже, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті    129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складав 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції, у поданих 08.08.2022 поясненнях  відповідачем зазначено, що розмір фактично понесених витрат, які він просить покласти на позивача, становить 27  697, 52 грн., у поясненнях поданих 12.08.2022 сума витрат зазначена у розмірі 29  697, 52 грн., у письмових поясненнях поданих 22.08.2022 - 33  697, 52 грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу відповідач надав: 
- договір про надання правничої допомоги № 01/06-22 від 06.06.2022, укладений між Адвокатським об`єднанням «Джі ен ес партнерс» в особі керуючого партнера Наконечного В.Л. та ФОП Дикун О.Б.; 
- підписані електронними цифровими підписами Акти про надання послуг до Договору № 01/06-22 від 06.06.2022, зокрема:
          № 05/08-2022-1А від 05.08.2022 на суму 27  660 грн.; 
          № 11/08-2022-1А від 11.08.2022 на суму 2  000 грн.; 
№ 22/08-22-1А від 22.08.2022 на суму 4  000 грн.;
- рахунки на оплату № 05/08-2022-1Р від 05.08.2022; № 11/08-2022-1Р від 11.08.2022; № 22/08-2022-1Р від 22.08.2022; 
- платіжне доручення № 475 від 05.08.2022 на суму 27  660 грн.
У п. 4.1 договору про надання правничої допомоги № 01/06-22 від 06.06.2022  узгоджено, що за надання правничої допомоги клієнт оплачує виконавцю гонорар (вартість послуг) та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За умовами п. 4.3. Договору про надання правничої допомоги вартість погодинної ставки адвоката становить 2000 грн.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Як зазначалось вище, з наданих матеріалів вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач заявляв про понесення витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн., водночас згідно письмових пояснень від  22.08.2022 розмір понесених витрат склав 33 697, 52 грн.
          Частиною 1 ст. 124 ГПК України визначено, що кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи разом з першою заявою по суті спору.  Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3 ст. 124 ГПК України).
Тобто, заявник витрат на професійну правничу допомогу наділений правом доводити іншу фактичну суму судових витрат, ніж були наведені у  попередньому (орієнтованому) розрахунку.
В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).
Колегія суддів відзначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції відзначалося, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним з наданими адвокатом послугами.
Врахувавши заперечення позивача,  суд першої інстанції вважав, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України.
При цьому, апеляційний господарський суд виходить з того, що позовні вимоги у справі про стягнення з відповідача коштів визнано частково обгрунтованими (пропорція 67%), умови договору адвоката з клієнтом не є обов`язковими для суду, а з урахуванням матеріалів справи, її категорії та складності (малозначність спору, що не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з ціни заявленого позову (48110,43 грн.), принципу розумності, справедливості та пропорційності та те, що адвокатом Наконечним В.Л. здійснювалось представництво інтересів відповідача в Господарському суді Черкаської області, про що свідчать наявні у матеріалах справи №925/459/22 протоколи судових засідань, до стягнення з позивача належить 4  500 грн. понесених витрат (визначена з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом і заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, складності справи).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Враховуючи положення частини 1  статті 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію  Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006    №3477-IV  «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
З приводу висвітлення всіх доводів позивача та відповідача у справі суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції  зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відтак, усі інші доводи та міркування скаржників, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у даній справі, та не впливають на прийняття рішення у даному спорі, внаслідок чого апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню; оскаржуване рішення - скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог; у задоволенні апеляційної скарги відповідача належить відмовити.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Разом із поданою 08.08.2022 позивачем до суду першої інстанції заявою представник просив долучити до матеріалів справи копію акту здачі-приймання виконаних робіт від 05.08.2022 та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5  000 грн.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сума витрат на професійну правничу допомогу належна до стягнення з відповідача становить 3  350 грн.
У свою чергу, відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу також було заявлено про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у розмірі 10  038, 80 грн., на підтвердження понесення яких надано суду копії наступних документів:
-  рахунка-фактури № 04/11-2022-1Р від 04.11.2022; акту про надання послуг № 04/11-2022-1А від 04.11.2022.
Оскільки апеляційна скарга відповідача залишається судом без задоволення, відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрати останнього на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги позивача частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2  493, 41 грн. (пропорційно задоволених вимог); в порядку нового розподілу судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, на користь позивача підлягають стягненню 1  662, 27 грн.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276 ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                        
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.08.2022 у справі № 925/459/22 задовольнити частково.
2. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дикун Оксани Богданівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 23.08.2022 у справі № 925/459/22 залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду Черкаської області від 23.08.2022 у справі №925/459/22 скасувати.
4. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дикун Оксани Богданівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» (ідентифікаційний код 38038313, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, вул. Підлісна, 27; 47722) 32 460 грн. (тридцять дві тисячі чотириста шістдесят гривень) боргу за ненадані послуги, 74, 70 грн. (сімдесят чотири гривні 70 копійок) 3% річних, 1 662, 27 грн. (одну тисячу шістсот шістдесят дві гривні 27 копійок) судового збору за подання позовної заяви та 2 493, 41 грн. (дві тисячі чотириста дев`яносто три гривні 41 копійку) судового збору за подання апеляційної скарги; 3  350 грн. (три тисячі триста п`ятдесят гривень) витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. 
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» (ідентифікаційний код 38038313, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, вул. Підлісна, 27; 47722) на користь Фізичної особи-підприємця Дикун Оксани Богданівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) 4  500 грн. (чотири тисячі п`ятсот гривень) витрат відповідача на професійну правничу допомогу  в суді першої інстанції.
6. Видати накази. Видачу наказів доручити Господарському суду Черкаської області відповідно до вимог процесуального законодавства. 
7. Матеріали справи №925/459/22 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська