ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 березня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/3730/22
провадження № 22-ц/4809/371/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.
за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Державне підприємство «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання»,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2022 року у складі судді Шевченко І.М.
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» про визнання протиправними та скасування наказів про зміну істотних умов праці, поновлення попередніх умов праці, нарахування та виплату заробітної плати.
В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_2 зазначала, що 15.12.2004 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника керівника ДП «Кіровоградський ремонтний завод» (перейменований в ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» на підставі наказу ДК «Укроборонпром» № 220 від 16.06.2017), працював на різних посадах до 22.06.2022. В період з листопада 1986 року по грудень 2004 року працював на підприємстві в якості офіцера збройних сил.
Наказом № 64-К від 16.06.2022 його звільнено з посади консультанта з ефективності підприємства у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 66-к від 22.06.2022 внесено зміни до наказу № 64-к від 16.06.2022 «Про звільнення», а саме дату звільнення 20.06.2022 змінено на 22.06.2022; в іншому наказ залишено без змін.
Вказувала, що у зв`язку з відсутністю, з об`єктивних незалежних від підприємства, причин завантаження виробничих потужностей підприємства, у тому числі через відсутність державного оборонного замовлення та затримкою в укладенні договорів зі сторонніми організаціями, на підставі ст. 32 та 56 КЗпП України, наказом № 9А від 14.03.2013 працівники ДП «Кіровоградський ремонтний завод» переведені з 27.05.2013 (крім сторожової охорони») на неповний робочий тиждень, робочий день - понеділок. Зазначеним наказом передбачено переведення на повний робочий тиждень підприємство в цілому або окремі підрозділи по мірі укладення договорів у відповідності до виробничого плану за 2013 рік.
Як вбачається з протоколу засідання профспілкового комітету ДП «КРЗ» від 18.03.2013, профспілковий комітет не надав згоди директору ДП «КРЗ» на переведення працівників підприємства на неповний робочий час. Голова Профспілкового комітету ДП «КРЗ» звернулась до Профспілки працівників оборонної промисловості України із заявою про порушення чинного законодавства через запровадження на ДП «КРЗ» одноденного робочого тижня. Відповідно до тексту листа Профспілки працівників оборонної промисловості України № 56 від 26.11.2013 року, ДП «КРЗ» порушено порядок впровадження змін істотних умов праці, а наказ № 9А від 14.03.2013 є наказом з основної діяльності, який не має для кожного конкретного працівника ніяких правових наслідків; працівники згоду або відмову від надання згоди на зміну для себе істотних умов праці не надавали; наказ з персоналу про встановлення неповного робочого часу кожному працівнику не видавався, встановлювати неповний робочий час адміністрація не мала права.
За графіком, встановленим наказом № 9 А від 14.03.2013, ДП «КРЗ» працювало до 20.11.2020. Поступово, по мірі укладення договорів, з вересня 2014 року працівники почали працювати повний тиждень, що підтверджувалося табелями відпрацьованого часу працівниками.
20.11.2020 т.в.о. директора ДП «РЗРТО» О.М. Кремінським видано наказ № 56 А, яким подовжено дію наказу № 9А від 14.03.2013 року у зв`язку з відсутністю з об`єктивних незалежних від підприємства причин завантаження виробничих потужностей підприємства, у тому числі через відсутність державного оборонного замовлення та затримкою в укладенні договорів зі сторонніми організаціями, на підставі ч. 3 ст. 32, ст. 56 КЗпП України та у зв`язку із розповсюдженням COVID-19. Цим наказом встановлено з 23.11.2020 перевести працівників підприємства (крім сторожової охорони) на неповний робочий тиждень - понеділок. Зазначеним наказом передбачено переведення на повний робочий тиждень підприємство в цілому або окремі підрозділи по мірі укладення договорів у відповідності до виробничого плану на 2021 рік.
Представник позивача зазначала, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до керівництва ДП «РЗРТО» із скаргами на незаконність переведення працівників підприємства на одноденний робочий тиждень, наголошував на порушення процедури впровадження на підприємстві змін істотних умов праці.
25.01.2022 він звернувся до Начальника управління Держпраці у Кіровоградській області із скаргою на незаконні дії керівництва ДП «РЗРТО» з приводу встановлення одноденного робочого тижня йому та іншим працівникам підприємства, просив скасувати протиправний наказ керівництва та зобов`язати підприємство виплатити працівникам заробітну плату за незаконно скасовані робочі дні.
23.02.2022 йому було надано лист Управління Держпраці у Кіровоградській області за № 1/62-02.5/16-03 про розгляд звернення від 25.01.2022, відповідно до змісту якого під час інспекційного відвідування у ДП «РЗРТО» стосовно нього встановлені порушення вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України щодо зміни істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці, ст. 115 КЗпП України, щодо строків виплати заробітної плати та ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про оплату праці», щодо виплати заробітної плати в першочерговому порядку. За наслідками інспекційного відвідування до виконуючого обов`язки директора ДП «РЗРТО» Пчельнікова І.О. вжиті заходи, передбачені чинним законодавством. За результатами перевірки Управлінням Держпраці у Кіровоградській області складено акт планової перевірки № КР0763/05 та 23.02.2022 винесено припис, відповідно до якого зобов`язано виконуючого обов`язки директора ДП «РЗРТО» Пчельнікова І.О. усунути виявлені в результаті проведеної перевірки порушення, в тому числі «на підприємстві при зміні істотних умов та режиму роботи працівників не попереджають за два місяці до їх початку».
В той же час, керівництвом підприємства не лише не усунуті виявлені в результаті проведеної перевірки порушення, а й додатково винесено ще один наказ, що суперечать вимогам чинного законодавства. Так, п. п. 4, 5 наказу ДП «РЗРТО» № 22А від 22.04.2022 року, встановлено з 01.04.2022 робітникам основного та допоміжного виробництва 60-годинний 6-денний робочий тиждень з одним вихідних днем, а для інших працівників продовжено дію наказу від 20.11.2020 № 56А «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час».
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила: 1) визнати протиправним та скасувати наказ директора ДП «Кіровоградський ремонтний завод» № 9А від 14.03.2013 «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час»; 2) визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о директора ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» № 56А від 20.11.2020 «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час»; 3) визнати протиправним та скасувати п. 5 наказу в.о. директора ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» № 22А від 22.04.2022 «Про зміну режиму роботи ДП «РЗРТО» в частині продовження дії наказу від 20.11.2020 № 56А; 4) зобов`язати Державне підприємство «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» поновити ОСОБА_1 попередні умови праці, які вказані в колективному договорі; 5) зобов`язати Державне підприємство «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» нарахувати та виплатити йому заробітну плату в розмірі, що існував до змін умов оплати праці; 6) стягнути з Державного підприємства «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» на його користь витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 
Короткий зміст рішення суду
       Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що трудові права позивача  ОСОБА_1 відповідач ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» не порушив.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи, що суд першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неправильно застосував норми матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, посилалась на обставини викладені в позовній заяві.
Зокрема представник позивача ОСОБА_2 зазначала, що під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці відповідачем не видавався, працівники при винесенні наказів в 2020 та в 2022 році не попереджались за 2 місяці, тобто відповідачем не було дотримано порядку внесення змін в організацію виробництва і праці, передбаченого ст. 32 Кодексу законів про працю України. Разом з цим, переведення на неповний робочий день тягне за собою зміну режиму роботи працівника, і як наслідок - відповідне зменшення заробітної плати, що в силу вимог пункту 3 статті 32 Кодексу законів про працю України є зміною істотних умов праці.
Звертала увагу, що нормами чинного законодавства не передбачено такої процедури, як подовження дії вже існуючого наказу, тобто кожного разу виносячи новий наказ керівництво має на виконання вимог ст. 32 КЗпП України попереджати працівників особисто не пізніше ніж за два місяиі до введення таких змін. Окрім того, в оспорюваних наказах відповідачем чітко не зазначено, які саме істотні умови праці зміняться по кожному працівнику. ОСОБА_1 не надавав згоду та не відмовлявся від продовження роботи в змінених умовах праці.
Крім того, відповідні відомості що зміни істотних умов праці не було внесено до колективного договору, до правил внутрішнього трудового розпорядку, інших нормативних актів підприємства, що регулюють питання тривалості робочого часу працівників ДП «РЗРТО».
Порушення ст. 32 КЗпП України були встановлені перевіркою Управління Держпраці у Кіровоградській області, що підтверджується листом від 23.02.2022 та відповідним приписом № КР0763/05/253/11 від 23 лютого 2022року.
Не погоджуючись з висновками суду про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду щодо оскарження спірних наказів зазначала, що про порушення свого права позивач дізнався після проведеної перевірки Управлінням Держапраці в Кіровоградській області та отримання листа від 23.02.2022. Позивач при ознайомленні з наказом від 22.04.2022 № 22А на листі ознайомлення вказав, що він не може бути дійсним у частині, що стосується праці одного дня на тиждень, покладаючись на лист та припис управління Держпраці у Кіровоградській області. Таким чином, трьохмісячний термін на оскарження наказів, порушення винесення яких встановлено 23.02.2022 закінчився 23 травня 2022 року.
Посилаючись на рішення Ради Суддів України щодо визнання воєнного стану об?єктивною і поважною причиною пропуску строку та той факт, що окрім незаконних наказів, винесених відповідачем, позивача було ще і незаконно звільнено, вважає що ОСОБА_1 з поважних причин пропущено строк для оскарження наказу № 9А від 14.-03.2013, № 56А від 20.11.2020 та наказу № 22А від 22.04.2022.
На думку ОСОБА_2 , позивачем в суді першої інстанції доведено протиправність винесення наказів № 9А від 14.03.2013, № 56А від 20.11.2020 та № 22А від 22.04.2022, а отже вони підлягають скасуванню, а попередні умови праці мають бути поновлені з моменту винесення незаконних наказів, однак судом першої інстанції безпідставно не враховано вищевказані обставини та не оцінено надані позивачем докази належним чином, що призвело до винесення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
       У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначав, що прийняття рішення про наявність змін, підстави для таких змін в організації виробництва і праці та реалізація управлінських рішень щодо змін істотних умов праці найманим працівникам відноситься до виключної компетенції роботодавця. 
       Звертав увагу, що Профком первинної профспілкової організації підприємства не є стороною трудового договору, який був укладений згідно вимог ст.21 КЗпП України між підприємством та працівником ОСОБА_1 . Профспілка працівників оборонної промисловості України також в 2013 році і в подальшому також не є стороною трудового договору з даним працівником.
Посилаючись на ст.21 Закону України «Про оплату праці» зазначав, що  згідно наказів ДП «РЗ РТО» ОСОБА_1  звільнений 22.06.2022 з посади консультанта з ефективності підприємства (копії наказів є в справі), тобто трудовий договір з позивачем розірваний (припинений), що реально унеможливлює поновлення попередніх умов праці для позивача. В той же час позовних вимог про визнання недійсними наказів про роботу позивача в порядку ст.9 КЗпП України (в частині оплати праці ОСОБА_1 ) за 2021 та за 2022 роки стороною позивача до суду в межах даної справи не заявлялось.
Зауважував, що ОСОБА_1 з наказами від 14.03.2013 №9А, від 20.11.2020 №56А був ознайомлений під підпис. Також позивачу був відомий і зміст наказу підприємства від 22.04.2022 №22А. Отже, роботодавцем вчинені дії по інформуванню колишнього працівника з умовами праці, що відповідає вимогам ст.29 КЗпП України, вимогам статей 29-31 Закону України «Про оплату праці».
Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивачем пропущений без поважних причин строк звернення до суду щодо оскарження наказів від 14.03.2013 №9А та від 20.11.2020 №56А. Суд першої інстанції досліджував вказану обставину і правомірно відхилив доводи сторони позивача щодо несвоєчасного звернення до суду.
Вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.11.2022 – скасуванню.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
        ОСОБА_1 з 15.12.2004 року був прийнятий на посаду заступника керівника ДП «Кіровоградський ремонтний завод» (перейменований в ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» на підставі наказу ДК «Укроборонпром» № 220 від 16.06.2017 року), працював на різних посадах до 22.06.2022 року. В період з листопада 1986 року по грудень 2004 року працював на підприємстві в якості офіцера збройних сил.
Наказом № 64-К від 16.06.2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади консультанта з ефективності підприємства у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 66-к від 22.06.2022 року внесено зміни до наказу № 64-к від 16.06.2022 року «Про звільнення», а саме дату звільнення 20.06.2022 року змінено на 22.06.2022 року; в іншому наказ № 64-к від 16.06.2022 року залишено без змін.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, представник відповідача ОСОБА_3 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ІІПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відмовляючи у позові суд першої інстанції встановив, що роботодавець завчасно повідомив позивача про його роботу на умовах неповного робочого часу. Крім того ОСОБА_1 звільнений 22.06.2022 з роботи, трудовий договір з ним розірваний (припинений) і це реально унеможливлює поновлення попередніх умов праці для позивача. Також, позивачем пропущено встановлений законом тримісячний строк звернення до суду щодо оскарження наказів від 14.03.2013 року № 9А та від 20.11.2020 року № 56А і не надано достовірних та переконливих доказів про те, що він не мав можливості з поважних причин оскаржити їх в судовому порядку.  
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника.  Разом із цим, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо доведена наявність змін в організації виробництва і праці.
Наказом № 9А від 14.03.2013 працівники ДП «Кіровоградський ремонтний завод» переведені з 27.05.2013 (крім сторожової охорони») на неповний робочий тиждень, робочий день - понеділок. Зазначеним наказом передбачено переведення на повний робочий тиждень підприємство в цілому або окремі підрозділи по мірі укладення договорів у відповідності до виробничого плану за 2013 рік, у зв`язку з відсутністю, з об`єктивних незалежних від підприємства, причин завантаження виробничих потужностей підприємства, у тому числі через відсутність державного оборонного замовлення та затримкою в укладенні договорів зі сторонніми організаціями. 
Вказаний наказ винесений на підставі рапорту начальника виробництва, який погоджений ОСОБА_1 та протоколу № 1 засідання економічної комісії ДП «КРЗ» від 12.03.2013, де головою комісії був ОСОБА_1 .
З наказом № 9А «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час» від 14.03.2013 позивач був ознайомиленим під підпис 20.03.2013 (т.1 а.с.66).
Отже, роботодавець завчасно повідомив працівника про його роботу на умовах неповного робочого часу, дана обставина позивачем не спростовується і він продовжував працювати в умовах неповного робочого часу.
З 11.07.2014 по 08.09.2014 позивач виконував обов`язки керівника підприємства і мав повноваження, які визначені в Статуті підприємства та в наказі органу управління (наказ від 11.07.2014 року № 184-к).
Наказом № 56 А від 20.11.2020 «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час» подовжено дію наказу № 9А від 14.03.2013 у зв`язку з відсутністю з об`єктивних незалежних від підприємства причин завантаження виробничих потужностей підприємства, у тому числі через відсутність державного оборонного замовлення та затримкою в укладенні договорів зі сторонніми організаціями, на підставі ч. 3 ст. 32, ст. 56 КЗпП України та у зв`язку із розповсюдженням COVID-19. Цим наказом встановлено з 23.11.2020 перевести працівників підприємства (крім сторожової охорони) на неповний робочий тиждень - понеділок. Зазначеним наказом передбачено переведення на повний робочий тиждень підприємство в цілому або окремі підрозділи по мірі укладення договорів у відповідності до виробничого плану на 2021 рік. 
Наказом ДП «РЗРТО» № 22А від 22.04.2022 «Про зміну режиму роботи Державного підприємства «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» встановлено з 01.04.2022 робітникам основного та допоміжного виробництва 60-годинний 6-денний робочий тиждень з одним вихідних днем, а для інших працівників продовжено дію наказу від 20.11.2020 № 56А «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час».
Слід зазначити, що в Наказі № 9А «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий час» від 14.03.2013 не визначено строк його дії, тобто він виданий на невизначений час. Що стосується Наказів № 56А та № 22А, то ними внесено зміни до Наказу № 9 щодо окремої категорії працівників, до яких позивач не відноситься, а тому у працедавця не виникло обов`язку ознайомлювати його з їх змістом.
За змістом ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов правильного висновку, що вказані накази прийняті відповідно до вимог закону, оскільки відповідач прийняв їх відповідно до вимог закону, зважаючи на те, що підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 01 листопада 2017 року у справах  №6-1429цс17, 6-1568цс17, а також з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 501/2345/15-ц (провадження № 61-719св18), постанові від 25 січня 2018 року у справі № 501/2482/15-ц (провадження № 61-757св17).
З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було дотримано порядку внесення змін в організацію виробництва і праці, передбаченого ст. 32 Кодексу законів про працю України.
Посилання представника позивача на те, що відповідачем порушені умови праці позивача за період його роботи на підприємстві починаючи з 14 березня 2013 року і до моменту його звільнення - 22 червня 2022 року, які зазначені у колективному договорі ДП «РЗРТО», а тому вони повинні бути поновлені на період роботи позивача на підприємстві, є необґрунтованими. 
Оскільки, згідно вимог ст.21 КЗпП України, трудовий договір був укладений між ДП «РЗРТО» та  ОСОБА_1 , профком первинної профспілкової організації підприємства не є стороною трудового договору. Профспілка працівників оборонної промисловості України в 2013 році і в подальшому також не є стороною трудового договору з даним працівником.
Згідно ст.1 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір - це угода, що укладається на основі чинного законодавства прийнятими сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних інтересів працівників та роботодавців.
З матеріалів справи вбачається, що колективний договір Державного підприємства «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» на 2020 – 2023 роки був схвалений загальними зборами трудового колективу ДП «РЗ РТО» 18.02.2020, набрав чинності 19.02.2020, зареєстрований згідно чинного законодавства 21.02.2020. Первинна профспілкова організація працівників ДП «РЗРТО» є повноважною стороною вищевказаного колективного договору.
У розділі 6 «Умови та охорона праці» колективного договору ДП «РЗРТО» вказаний режим праці для усіх працівників підприємства, за винятком тих, для кого встановлені окремі умови праці. Особисто для працівника ОСОБА_1 умови праці окремо не визначались (т.1 а.с.73-76).
Вимога позивача про поновлення попередніх умов праці також не підлягає задоволенню.
Згідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
ОСОБА_1 22.06.2022 звільнений з посади консультанта з ефективності підприємства, трудовий договір з ним розірваний (припинений), отже поновлення попередніх умов праці для позивача є неможливим. Наказ про звільнення позивач не оскаржує.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України).
Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність визначається судом у кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.
У постанові від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц (провадження 6-1033цс17) Верховний Суд України вказав, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом із тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
Колегія суддів погоджується з висновками районного суду щодо пропуску позивачем без поважних причин тримісячного строку звернення до суду з позовом про оскарження наказів від 14.03.2013 № 9А та від 20.11.2020 № 56А, оскільки він під підпис був ознайомлений з ними в порядку передбаченому ст. 32 КЗпП України. З позовом до суду позивач звернувся 29.07.2022.
Посилання на те, що про порушення свого права позивач дізнався після проведеної перевірки Управлінням Держпраці в Кіровоградській області та отримання листа від 23.02.2022, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи. Посилання позивача на запровадження воєнного стану також не заслуговують на увагу, оскільки у передбачений законом строк на оскарження наказу ДП «РЗРТО» № 22А від 22.04.2022 «Про зміну режиму роботи Державного підприємства «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» на території Кіровоградської області та у місті Кропивницькому, де проживає позивач, не ведуться активні бойові дії, це свідчить про те, що поточна обстановка в цій області є стабільною, а в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена і не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. Представником позивача в клопотанні не зазначено чим саме перешкоджав введений воєнний стан на території України вчасному оскарженню рішення суду, який не перебуває в зоні бойових дій або в зоні, де є реальна загроза для життя.
Інших достовірних та переконливих доказів про те, що позивач не мав можливості з поважних причин оскаржити в судовому порядку вказані накази, стороною позивача не надано. 
Отже, доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду та незаконність ухваленого рішення, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки стороною позивача не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.
Наведені представником позивача в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку і не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий суддя                                                         А.М. Головань
Судді                                                                                         Л.М. Дьомич
                                                                               О.А. Письменний