П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/11599/22	
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Танасогло Т.М. ,  Крусяна А.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі №420/11599/22 за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського відділу Державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови
У С Т А Н О В И В:
22.08.2022 ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просила суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шестопалової Юлії Костянтинівни про відкриття виконавчого провадження ВП № 69502150 від 26.07.2022.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала про протиправність оскаржуваного акту індивідуальної дії, оскільки згідно із рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі №420/14839/21 виконавчий документ, з урахуванням якого відкрито виконавче провадження (постанова про стягнення виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015), не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, не містить печатки державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області. Також, ОСОБА_1 вказувала про те, що постанову про стягнення виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 пред`явлено до виконання поза межами установлених законодавством строків. 
Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами відповідачем до окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, у якому акцентовано увагу на тому, що після приведення виконавчого документа у відповідність до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» його повторно було пред`явлено до виконання. Також, вказуючи на переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, відповідач уважає, що строк пред`явлення його до виконання не пропущено. Крім того, суб`єкт владних повноважень зазначав, що внаслідок проведених реорганізаційних заходів Відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області перейменовано на Чорноморський відділ Державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі №420/11599/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що визначений Законом України «Про виконавче провадження» порядок прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачем не порушено, а постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі якої відкрито виконавче провадження, є чинною та позивачем не оскаржується.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій зазначено про ухвалення окружним адміністративним судом рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що, на думку скаржниці, є достатнім для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги повністю дублює зміст позовної заяви (а.с.49-50, а.с.122-125).
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.
Зокрема, колегією суддів установлено, що у Відділі державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області на примусовому виконанні перебував виконавчий лист Іллічівського міського суду Одеської області у справі №501/1051/2014-ц; 2/501/10/2014 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 890398,13грн.
У межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 16.03.2015 прийнято постанову ВП №46758729 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 89039,81грн.
У подальшому, згідно із постановою від 12.03.2021 ВП №46758388, виконавчий лист Іллічівського міського суду Одеської області у справі №501/1051/2014-ц; 2/501/10/2014, з урахуванням приписів п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто стягувачу.
При цьому, 12.03.2021 державним виконавцем прийнято постанову ВП №64813200 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області від 16.03.2015 №46758729.
Не погодившись із означеним актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень позивачка за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з позовною заявою щодо його скасування. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі №420/14839/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Танової Тетяни Сергіївни про відкриття виконавчого провадження ВП №64813200 від 12.03.2021.
На виконання вищевказаного судового рішення державним виконавцем прийнято постанову від 18.07.2022 ВП №64813200 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2021. 
У зв`язку з чим, 18.07.2022 державним виконавцем сформовано та надіслано на адресу стягувача повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. 
Після повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, 26.07.2022 державним виконавцем прийнято постанову ВП №69502150 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови ВДВС Іллічівського МУЮ Одеської області №46758729 від 16.03.2015 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Чорноморського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м.Одеса) виконавчого збору в сумі 89039,81грн.
Не погодившись із вказаним актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень позивачка за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з даною позовною заявою.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До 05.10.2016 умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку було визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно із частиною першою статті 25 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Частиною другою статті 25 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 27 Закону №606-ХІV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Згідно із частиною третьою статті 28 Закону № 606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Частиною четвертою статті 28 Закону №606-XIV передбачено, що розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
Частиною першою статті 23 Закону № 606-XIV передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.
У розумінні Закону № 606-ХІV постанова про стягнення виконавчого збору є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Такий акт індивідуальної дії суб`єкт владних повноважень приймає одночасно з початком примусового виконання рішення.
Як убачається з встановлених апеляційним судом обставин справи, 16.03.2015 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП №46758729, яка в розумінні законодавчих приписів є виконавчим документом. 
З урахуванням того, що вказану постанову державним виконавцем прийнято одночасно з початком примусового виконання рішення, означений акт індивідуальної дії є таким, що автоматично пред`явлений до виконання з дати його прийняття, тобто з 16.03.2015.
Відповідно до наявних у матеріалах справи постанови про скасування процесуального документу від 18.07.2022 ВП №64813200, повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.07.2022 №21-15/17838, постанова про стягнення виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 на примусовому виконанні перебувала до 18.07.2022.
У подальшому, означений виконавчий документ повторно було пред`явлено до примусового виконання та постановою від 26.07.2022 ВП №69502150 відкрито виконавче провадження. 
Строки у виконавчому провадженні визначено статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження», згідно із якою строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.
Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом – встановлюються виконавцем.
Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання передбачено статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
За наслідками установлених фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає, що в межах спірних правовідносин має місце переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У даному випадку, початок строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, після переривання, необхідно обчислювати з моменту повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, тобто з 18.07.2022.
Як установлено судом апеляційної інстанції та зазначено вище, за наслідками повторного пред`явлення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 до примусового виконання виконавче провадження було відкрито постановою від 26.07.2022 ВП №69502150. 
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний виконавчий документ до виконання пред`явлено в межах визначеного законодавчими приписами строку, а тому доводи апеляційної скарги у відповідній частині є необґрунтованими. 
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду  від 27.05.2021 у справі № 640/18626/20.
Стосовно відповідності виконавчого документу вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» колегія суддів зазначає таке. 
Згідно із ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Так, судом апеляційної інстанції установлено, що постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 винесено державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області.
Натомість, вказаний виконавчий документ не було скріплено печаткою органу державної виконавчої служби.
У зв`язку з невідповідністю постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 вимогам до виконавчого документу в судовому порядку (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі №420/14839/21) було скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2021 ВП №64813200.
Після скріплення виконавчого документу печаткою Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виконавче провадження з його примусового виконання було відкрито (постанова від 26.07.2022 ВП №69502150).
Скріплення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 саме печаткою Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відбулося у зв`язку з перейменуванням відповідного органу державної виконавчої служби.
Означене не заборонено Законом України «Про виконавче провадження», а тому, на думку колегії суддів, після приведення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 у відповідність із вимогами ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, в частині скріплення печаткою органу виконавчої служби, державним виконавцем цілком правомірно було відкрито виконавче провадження.
Вищевикладене спростовує доводи скаржниці у відповідній частині апеляційної скарги. 
Щодо зазначення в постанові про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 строку пред`явлення виконавчого документу до виконання суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За наслідками дослідження змісту постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 апеляційний суд акцентує увагу на пункті 4 вказаного акту індивідуальної дії, згідно із яким постанова підлягає пред`явленню до виконання в строк передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
Тобто, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання у постанові  про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №46758729 від 16.03.2015 визначено. 
Крім того, за результатами аналізу змісту позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 колегією суддів з`ясовано, що їх доводи зводяться до незгоди із постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка у цій справі не оскаржується.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Установлені у межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивачки.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом першої інстанції у даній справі.
За таких обставин, рішення окружного адміністративного суду є законним та обґрунтованим, а викладені позивачкою в апеляційній скарзі твердження не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі №420/11599/22 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Крусян А.В.