Дата документу 23.01.2023 Справа № 332/179/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 332/179/22 Головуючий у І інстанції: Яцун О.С.
Провадження № 22-ц/807/341/23                                Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 січня 2023 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2022 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнював, до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання.
В обґрунтування позову Концерн зазначав, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 . За цією адресою позивач надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі отримують надані послуги. Внаслідок того, що відповідачі не виконують свої обов`язки зі сплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у період з 19 червня 2013 року до 01 листопада 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 53 667,78 грн.
Посилаючись на наведені обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідачів на його користь суму заборгованості у розмірі 53 667,78 грн, а також судовий збір.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2022 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з  ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 19 червня 2013 року до 01 листопада 2021 року у розмірі 53 667,78 грн та судовий збір у розмірі 1135,00 грн з кожного.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки позиції скаржника, викладеній у його відзиві. Так, скаржник зазначає, що надавав копію свого паспорта з відміткою про іншу адресу його реєстрації з 23 листопада 2017 року, у зв`язку з чим вважає задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості за комунальні послуги без розмежування розміру відповідальності між двома відповідачами незаконною.
Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції не врахував доводи відповідача щодо того, що у квартирі встановлено лічильник гарячої води, покази витрачання гарячого постачання на якому залишаються незмінними, адже споживачі не використовують послугу з гарячого водопостачання, використовуючи спеціально установлений бойлер для підігріву гарячої води, проте позивач нараховував заборгованість за послугу гарячого водопостачання, яку фактично не надавав, за середніми показниками витрачання гарячої води, виходячи з кількості зареєстрованих осіб. 
Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що у квартирі зареєстровані інші особи, які мали бути залучені співвідповідачами у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підтвердження чого надає копії їх паспортів з відмітками про реєстрацію у квартирі, з приводу заборгованості в якій виник спір.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві Концерн «МТМ» заперечує проти доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 ,  просить залишити її без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2022 року залишити без змін.
У відповіді на відзив скаржник зазначає, що доводи позивача у відзиві є необґрунтованими, дублюючи доводи своєї апеляційної скарги, просить її задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить частково задовольнити з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ» та стягуючи заборгованість за спожиті послуги з опалення солідарно з обох відповідачів, суд першої інстанції встановив, що відповідачі були споживачами послуг з постачання централізованого опалення. Проте суд виходив з обґрунтованості таких вимог щодо обох відповідачів у період з червня 2013 року до жовтня 2021 року.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За умовами ст. 68 Житлового кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги.
Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі – Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання.
Відповідно до Правил, централізоване опалення – це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що позивач надавав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою:  АДРЕСА_2 , відповідачі їх отримували на підставі особового рахунку №  НОМЕР_1 . (а.с. 6).
Відповідно до довідки філії Концерну «МТМ» Заводського району від 24 травня 2022 року № 28/04-41 щодо заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також розрахунку суми заборгованості, за період з червня 2013 року до 01 листопада 2021 року заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за цією адресою складає 53667,78 грн, з них: за період з 19 червня 2013 року до 22 листопада 2017 року – 7032,16 грн, за період з 23 листопада 2017 року до 01 листопада 2021 року – 46635,62 грн. (а.с. 50, 51-53, зворот). 
При цьому суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 19 червня 2013 року до теперішнього часу, що підтверджено відповіддю Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 13 січня 2022 року № 4248_04-47(а.с. 15) та відміткою у паспорті (а.с. 35 – зворотний бік). 
Відповідач ОСОБА_1 (скаржник) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 23 листопада 2017 року до теперішнього часу, що підтверджено відповіддю Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 13 січня 2022 року № 4247_04-47 (а.с. 14). До 22 листопада 2017 року він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 19 червня 2013 року, що підтверджено відміткою у паспорті (а.с. 33 – зворотний бік).
На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів за весь період не відповідає обставинам справи, адже матеріалами справи підтверджено, що скаржник з 23 листопада 2017 року не зареєстрований у квартирі, щодо якої виникла така заборгованість, а отже не є споживачем послуг, наданих Концерном «МТМ» до квартири за адресою: АДРЕСА_2 з 23 листопада 2017 року.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З огляду на те, що позивач виконував свій обов`язок з надання послуг, відповідачі ними користувались, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідачі були зобов`язані своєчасно вносити плату за надані комунальні послуги, проте не робили цього у повному розмірі.
Враховуючи правильність висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування строків позовної давності у цій справі, з огляду на продовження строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року та, оскільки розрахунком заборгованості, наданим позивачем до уточненої позовної заяви, підтверджено, що за період з 19 червня 2013 року до 01 листопада 2021 року відповідачі здійснювали оплату: у липні 2013 року; у квітні, червні та липні 2014 року; у січні, березні, квітні, червні-листопаді 2015 року; у січні, лютому, квітні-травні, липні 2016 року; у січні травні-червні, серпні-вересні, грудні 2018 року; у січні, серпні-вересні, листопаді 2019 року; у серпні, жовтні-грудні 2020 року; у квітні-серпні, жовтні 2021 року (а.с. 51-53-зворотний бік) у розмірі, що перевищував нарахований платіж, що стало приводом для переривання перебігу позовної давності.
Викладене свідчить про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, висновок суду про стягнення зі скаржника заборгованості за послуги з опалення та постачання гарячої води за період з 23 листопада 2017 року до жовтня 2021 року є помилковим.
Доводи апеляційної скарги про наявність лічильника та безпідставність нарахувань за послуги з централізованого постачання гарячої води суперечать матеріалам справи та самої апеляційної скарги з огляду на таке.
Регулювання відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавецем) і фізичною та юридичною особою (споживачем), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення здійснюється Правилами.
Відповідно до п. 10 Правил оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.
Пунктом 15 Правил визначено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця.
У п. 21 Правил зазначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Так, скаржник зазначає, що лічильник гарячої води у квартирі встановлено 08 вересня 2015 року, що підтверджено актом № Г.П прийняття на облік квартирного приладу обліку гарячої води від 08 вересня 2015 року, у якому зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 встановлено лічильник, що прийнятий на облік 08 вересня 2015 року. Міжповірочний інтервал становить 4 роки. Дата наступної держповірки – 04 вересня 2019 року.
Колегія суддів зауважує, що цей акт містить застереження про те, що у випадку прострочення термінів державної повірки, самовільного зриву пломб, втручання в роботу приладу, не надання доступу для контрольної перевірки показань приладу, не надання показань у зазначений строк – нарахування плати за послуги з постачання гарячої води будуть здійснюватись з розрахунку нормами споживання на одну особу (а.с. 36).
При цьому скаржник підтверджує, що повірку лічильника було здійснено тільки 22 лютого 2022 року, що підтверджено відміткою у паспорті засобу вимірювальної техніки (ЗВТ) (а.с. 37).
Таким чином, відповідачі були попереджені про дату повірки лічильника та наслідки несвоєчасного проведення такої повірки.
Крім іншого, скаржник зазначав про відсутність гарячого водопостачання у квартирі у зв`язку з численними поривами труб водопостачання з 2015 року. Проте скаржник не підтвердив це належними доказами.
Так, Акт, складений 05 січня 2022 року комісією КП «Запоріжремсервіс» щодо обстеження житлового буд. АДРЕСА_4 (а.с. 38), на який посилається скаржник, не може бути таким доказом, адже він складений значно пізніше зазначеного у позовній заяві періоду та встановлює, що звернень від мешканців кв.  АДРЕСА_5 з питання відсутності гарячого водопостачання не надходило. Встановити період відокремлення стоякового трубопроводу гарячого водопостачання по кв. АДРЕСА_5 від подаючого трубопроводу не має можливості, зазначені роботи робітниками КП «Запоріжремсервіс» не виконувались.
Колегія суддів не приймає до уваги надані апеляційному суду копії паспортів  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  з таких підстав.
Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Колегія суддів зазначає, що подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін, тому не приймає, як доказ, подані апеляційному суду копії паспортів  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адже під час розгляду справи в суді першої інстанції скаржник таких доказів не надавав, про необхідність залучення співвідповідачів не зазначав, в апеляційній скарзі не зазначив обставин неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Частинами 2, 4 ст. 43 ЦПК України встановлено зобов`язання учасників справи щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавання усіх наявних у них доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2022 року належить скасувати, прийняти у цій справі нову постанову про часткове задоволення позову про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2022 року – задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2022 року – скасувати, прийняти нову постанову, за якою:
«Позов Концерну «Міські теплові мережі» до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання– задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з червня 2013 року до листопада 2017 року в сумі 7171,23 (сім тисяч сто сімдесят одну) гривню 23 (двадцять три) копійки.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з грудня 2017 року до жовтня 2021 року в сумі 46496 (сорок шість тисяч чотириста дев`яносто шість) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати на сплату судового збору у розмірі 169 (сто шістдесят дев`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати на сплату судового збору у розмірі 2 100 (дві тисячі сто) гривень 20 (двадцять) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 23 січня 2023року.

Головуючий:

Судді: