Номер провадження: 22-ц/813/4195/23 
Справа № 522/5052/18
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                Назарової М.В.,
суддів:                                          Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря                  Пінькової К.Ю.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року, ухваленого Приморським районним судом у складі: судді Єршової Л.С. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
         
                                         в с т а н о в и в:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що 10 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_2 в місті Одесі за адресою: вул. Сегедська/пров. Лунний, о 16 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Toyota Mark II», д/н НОМЕР_1 , при виїзді на головну дорогу не надав ОСОБА_1 переваги в русі та допустив зіткнення з автомобілем марки «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Також, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 були отримані тілесні пошкодження. 
У зв`язку з наведеним, позивачці була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 121760,34 грн, яка визначена висновком сертифікованого суб`єкту оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 .
Винним у вчиненні даного ДТП було визнано водія автомобіля марки «Toyota Mark II», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 , якого постановою Приморського районного суду від 26 травня 2017 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Автомобіля марки «Toyota Mark II», д/н НОМЕР_1 станом на час вказаної ДТП було забезпечено ПрАТ Страховою Компаніює «УНІКА», яка за зверненням позивачка від 08.06.2017 про виплату матеріального збитку, отриманого внаслідок ДТП прийняла рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у сумі 100000,00 грн. Дана сума була перерахована на реквізити, вказані позивачем в заяві про виплату матеріального збитку в передбачений законодавством термін. 
Отже різниця між сумою, яку позивач отримала згідно п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та сумою завданого матеріального збитку становить 21760,34 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Крім того, неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у завданні тілесних ушкоджень – закритої черепно-мозкової травми, струсу мозку, забою грудної клітки, забою правого колінного суглобу. У зв`язку з отриманими травмами позивач зазнавала постійних фізичних страждань через головні болі, запаморочення та порушення сну. Через забої грудної клітки та колінного суглобу позивачці було важко пересуватися, через що їй довелося відмовитися від звичайного ритму життя. Окрім цього, їй довелося понести додаткові витрати на лікування. У зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивачу та її сім`ї довелося користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні, зокрема і через отримані нею травми. 
Вказану моральну шкоду позивач оцінює у 100000 грн та просить стягнути з відповідача на свою користь.
Тому на підставі ч. 1 ст. 1166, 1167, ч. 2 ст. 1187, 1194, 22, 23 ЦК України позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою на користь матеріальну шкоду в розмірі 21760,34 грн та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2019 призначено у справі № 522/5052/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судово-медичну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі було зупинено.
25.10.2021 на адресу суду з КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» надійшов лист, відповідно до якого повідомлено, що експертиза не може бути проведена без участі експерта психіатра та неможливо відповісти на питання №2, тобто «Чи була ситуація, що пов`язана з ДТП психотравмуючою для ОСОБА_1 ? Які інтенсивність та тривалість психотравмуючого впливу зазначеної ситуації? Якщо дана ситуація була психотравмуючою, то чи нанесено ОСОБА_1 моральну шкоду з психологічної точки зору? Якщо так, то який можливий розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_1 моральної шкоди з психологічної точки зору?».
Від відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому відповідач фактично визнав суму матеріальної шкоди, завданої позивачу у розмірі 21760,34 грн та не заперечував щодо її стягнення за умови передачі позивачем відповідачу деталей та агрегатів, які були пошкоджені на автомобілі «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка відбулася 10.04.2017. З розміром моральної шкоди відповідач категорично не погодився, вважаючи її надто завищеною.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 21760,34 грн та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1766,00 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення процесуального права, просить рішення змінити.
Резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року доповнити:
«Зобов`язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 деталі та агрегати які були пошкоджені на автомобілі «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулась 10 квітня 2017 року, згідно переліку визначеному у висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №291/5-17.
У випадку неможливості передачі або відсутності деталей та агрегатів які були пошкоджені на автомобілі «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 , в наслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулась 10 квітня 2017 року, згідно переліку визначеному у висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №291/5-17- вважати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 21760,34 грн – нечинним. В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу пов`язаних з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 19969,57 грн. В іншій частині рішення залишити без змін. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат».
Доводами апеляційної скарги є те, що позивачкою не було відремонтовано автомобіль, а продано в такому стані третім особам, що не заперечувалось представником позивача. Суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу в передачі деталей і агрегатів, пошкоджених внаслідок ДТП, порушив принцип пропорційності (справедливої рівноваги) між інтересами держави (суспільства), які полягають у забезпеченні законності і дотримання всіма суб`єктами правових норм захисту прав осіб, та інтересами відповідача, який так чи інакше страждає від такого втручання. Задоволення позову без передавання відповідачеві пошкоджених деталей є втручання держави в особі суду у право відповідача на мирне володіння майном, адже суперечить принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Висновки суду не відповідають принципу справедливості та не забезпечують ефективний захист прав відповідача, оскільки судом порушено право відповідача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції.
Щодо задоволення судом першої інстанції позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн, позивачкою не було надано доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральної шкоди в її проявах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В судовому засіданні 24.01.2023 представник відповідача адвокат Приміч Д.В. підтримав доводи апеляційної скарги.
Згодом, сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, в судовому засіданні від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №241557 від 27.04.2017 року, 10 квітня 2017 року громадянин ОСОБА_2 в місті Одесі за адресою: вул. Сегедська/пров. Лунний, о 16 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Toyota Mark II», д/н НОМЕР_1 , при виїзді на головну дорогу не надав ОСОБА_1 переваги в русі та допустив зіткнення з автомобілем марки «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 9).
Власником автомобілю «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 01.01.2011 року є ОСОБА_1 .
Постановою Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/8282/17) від 26.05.2017 ОСОБА_2 було визнано винним у вищевказаній ДТП (а.с. 6).
На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/9896927 від 02.08.2016 (а.с. 160).
Ліміт відповідальності Страховика за шкоду заподіяну майну на дату ДТП, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/9896927 становить - 100000,00 грн.
Позивач 12.04.2017 року звернулася до страховика з повідомленням про настання ДТП, визнання події страховим випадком та здійснення страхового відшкодування спричинених збитків (а.с. 7).
Відповідно до Висновку експерта №291/5-17 від 15.05.2017 року (а.с. 35, 44-45), складеного експертом Баранковим О.О.: 
- ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 становить – 171372,72 грн.; 
- вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 становить – 121760,34 грн.; 
- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 , становить – 121760,34 грн. 
22.08.2017 ПрАТ «СК «УНІКА» виплатило ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн. (а.с. 159-161).
Вказані обставини по справі ніким не оспорюються.
Предметом апеляційного перегляду є не вирішення судом питання про передачу відповідачу у власність пошкоджених деталей, що підлягають заміні під час ремонту транспортного засобу «Scoda Fabia», д/н НОМЕР_2 і не можуть використовуватися за призначенням, одночасно з ухвалення рішення про стягнення з нього на користь позивача відшкодування вартості такого майна, а також рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.
Переглядаючи рішення суду в наведеній частині, колегія суддів зазначає таке.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (пункт 3 частини першої статті 1188 ЦК України).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
При цьому згідно з положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Не оспорюючи розмір завданої внаслідок дорожньо-транспортної майнової шкоди та свій обов`язок відшкодувати різницю між розміром такої шкоди та страховим відшкодуванням, відповідач вважає, що суд помилково не вирішив питання про передачу йому пошкоджених деталей.
З розрахунку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу № 291/5-17 від 04-15.05.2017 на загальну суму 121760,34 грн, вбачається, що до вартості відновлювального ремонту автомобіля було включено і вартість нових деталей.
В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування 
збитків особі, відповідальній за шкоду. 
Проте, відповідачем не враховано, що 100000 грн відшкодовано потерпілій ОСОБА_1 ПрАТ «СК «УНІКА», яка в такому разі набуває права вимоги про повернення їй запасних частин та вузлів на вказану суму.
Розмір шкоди, який має бути відшкодований відповідачем як винуватцем ДТП, становить лише 21760,34 грн.
Відповідачем не зазначено та не надано суду доказів того, які з пошкоджених деталей на суму належного з нього відшкодування мають певну цінність, як про таке зазначено у наведених роз`ясненнях Племуну Верховного Суду України, а які внаслідок виготовлення із пластику, скла тощо вважаються знищеними та, відповідно, цінності не мають.
Суд не є фахівцем в галузі технічних знань задля вирішення переліку таких деталей (які з технічної точки зору є зовсім знищеними, а які – ще мають певну цінність з точки зору функціональності або як брухт), а також не може самостійно замість відповідача вирішити, які саме із пошкоджених деталей, що потребують заміни, слід передати йому після відшкодування завданих збитків, у той час, коли резолютивна частина судового рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні висновки з метою запобігання виникненню неясності при його виконанні.
Крім того, вимога відповідача про визнання оскаржуваного рішення нечинним в частині стягнення з нього 21760,34 грн майнової шкоди у випадку неможливості передачі йому деталей, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки апеляційний суд може визнати рішення нечинним лише у разі відповідності заяви про відмову позивача від позову чи мирової угоди вимогам ст. 206, 207 цього Кодексу, та постановлення ухвали про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі (частини друга статті 373 ЦПК України).
Наведеного по справі не встановлено.
Отже, апеляційна скарга в наведеній частині не підлягає задоволенню.
Що стосується оскаржуваного рішення в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункти 1-3 частини другої статті 23 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У справах вказаної категорії суди повинні з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка ОСОБА_1 обґрунтовувала завдання їй моральної шкоди у розмірі 1 00000,00 грн отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями – закритої черепно-мозкової травми, струсу мозку, забою грудної клітки, забою правого колінного суглобу, у зв`язку із отриманими травмами позивач зазнавала постійних фізичних страждань через головні болі, запаморочення та порушення сну, через забої грудної клітки та колінного суглобу позивачці було важко пересуватися, через що їй довелося відмовитися від звичайного ритму життя, доведення їй нести додаткові витрати на лікування, і вимушеність через пошкодження транспортного засобу позивачу та її сім`ї користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні, зокрема і через отримані нею травми. 
Суд першої інстанції, посилаючись на необхідність врахування вимог розумності та справедливості, обсягу страждань позивачки, дійшов висновку з урахуванням наведених обставин та матеріалів справи про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновком, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю, душевних стражданнях і хвилюваннях, яких потерпіла зазначала у зв`язку із доведеним належними доказами ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, втрати нормальних життєвих зв`язків.
Неврахування судом при визначенні розміру морального відшкодування пошкодженням належного позивачці вартісного майна, змушеність у зв`язку із цим неможливістю користуватися транспортним засобом та претерпати незручності і пов`язані із цим зміни у звичайних життєвих зв`язках, колегія суддів не розглядає, оскільки відсутність таких висновків позивачкою не оскаржується.
Натомість, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що позивачкою взагалі не доведено завдання їй моральної шкоди в її проявах, спростовується наявними у справі доказами, як-то наданою позивачкою медичною документацією- консультативним висновком КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» від 10.04.2017, в якому нейрохірургом зафіксовано зі слів «травма в ДТП», закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Вказане відповідає зафіксованому факту пошкодження передньою частини автомобіля.
Суд у цій справі вірно встановив, що позивачці у результаті ДТП завдано моральної шкоди, внаслідок якої особа отримала тілесні ушкодження, з приводу чого зверталася до лікарні.
Отже, доводи апеляційної скарги в наведеній частині не спростовують правильних висновків суду.
Що стосується вимог апеляційній скарги про неправильність визначення судом розподілу судових витрат, зокрема судового збору та витрат на правову допомогу, то колегія суддів частково погоджує їх, оскільки судом не враховано наступне.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п. 1 вказаної норми).
Згідно частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» (№3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позов поданий у 2018 році і містить дві вимоги майнового характеру – про стягнення моральної шкодит та стягнення майнової шкоди, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 грн.
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищогоспеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014  № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.
Тобто ставка судового збору, що підлягала сплаті до суду першої інстанції за подання позовної заяви немайнового характеру, складала по 704,80 грн за кожну вимогу.
Натомість ОСОБА_1 було помилково сплачено за подання позовної заяви двома окремими квитанціями 1752,00 грн та 700,80 грн.
Крім того, відповідачем 27.01.2022 у першій заяві по суті справи – відзиві на позовну заяву – заявлено про те, що він поніс і очікує понести в зв`язку із розглядом справи витрати у розмірі 20833,50 грн, на підтвердження чого надано попередній орієнтовний розрахунок цих сум.
Згодом – до закінчення розгляду справи по суті - він звернувся із заявою про стягнення з позивачки на свою користь судових витрат, до якої додав договір про надання правової допомогу 17/1, укладений Адвокатським бюро «Дениса Приміча» та ОСОБА_2 від 26.11.2021, додаткову угоду № 2 до цього договору від 02.11.2022, згідно якої види витрат у 2021 році: участь у судовому засіданні -1 судодень) 29.11.2021 – 2481,00 грн, консультація клієнта та визначення правової позиції – 2 години – 2481,00 грн, збір доказів) ознайомлення з матеріалами справи та направлення адвокатського запиту до ПАТ «СК «Уніка») – 2 години – 2481,00 грн, за 2022 рік – підготовка відзиву на позовну заяву – 4 години – 4962,00 грн, участь у судових засіданнях (5 судоднів) 31.01.2022, 06.05.2022, 16.06.2022, 19.09.2022, 02.11.2022 – 12405,00 грн, а загалом – 24810,00 грн. У вказані дні представник відповідача відвідував суд, про що свідчать протоколи судових засідань та розписки про його ознайомлення з наступною датою судового засідання.
Позов в частині стягнення майнової шкоди з ціною позову 21760,34 грн задоволений повністю, в частині моральної шкоди з ціною позову 100000 грн – на суму 2000 грн, тобто задоволений на 2%, тому з відповідача на користь позивачки за подання заяви до суду першої інстанції належить 724,80 грн.
Про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, про яку відповідачем заявлено своєчасно та надано відповідні докази, позивачкою не заявлено.
Відповідачем надані належні докази витрат на професійну правничу допомогу, які мають відшкодовуватися за змістом частини 8 статті 141 ЦПК України незалежно від того, чи понесені вони фактично чи лише мають бути понесені.
Суд зазначеного не врахував та не вирішив вказане питання, на що слушно посилається відповідач в апеляціній скарзі.
Тому з урахуванням наведеного, того, що позов загалом задоволений на 19,51%, з позивачки на користь відповідача належить 19969,60 грн. (24810 грн - загальна ціна позову) х 80,49 % : 100 %).
Згідно частини 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволені позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Тому з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 належить 19224,80 грн (19969,60 – 724,80).
Колегія суддів не бере до розрахунку сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1564,20 грн, оскільки згідно п. 22 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014  № 10 у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.
Отже, наведене порушення судом норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині вирішення питання про судові витрати та стягненню з позивачки на користь відповідача 19224,80 грн.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволенню.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2022 року в частині судових витрат скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 19244,80 грн.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 17 березня 2023 року.

Головуючий                                                        М.В. Назарова

Судді:                                                                В.В. Кострицький        

                                                                       Ю.П. Лозко