ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №522/18181/21
Апеляційне провадження №22-ц/813/3077/23 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря Трофименка О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  адвоката Лашкевича Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Павлик І.А.,  
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзиву на позов
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що 14 серпня 2019 року на перехресті вул.Рішельєвська та вул.Успенська в м.Одесі ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CHERY AMULET д.н.з. НОМЕР_1 здійснив виїзд на регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 та яким керував його брат ОСОБА_3 . 
На момент дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована згідно з полісом АМ 8062882, у зв`язку з чим страховою компанією було прийнято рішення про виплату ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 100 000 грн.
Згідно звіту №3008-1 від 30 серпня 2019 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику TOYOTA  CAMRY д.н.з. НОМЕР_2 складає 250 219 грн, тому позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 , винний в ДТП, повинен виплатити йому 150 219 грн матеріальної шкоди (а.с.3-6). 
У відзиві  на позов,  адвокат Лашкевич Д.В. в інтересах  ОСОБА_1   позов не визнав, просив відмовити у позові, посилаючись на те, що звіт суб`єкта оціночної діяльності від 30 серпня 2019 № 3008-1, наданий позивачем, є неналежним доказом у справі, оскільки не відповідає вимогам ст.106 ЦПК України.
Зокрема, вважав, що вартість матеріальних збитків має визначатись на момент ДТП, а не на момент проведення експертизи, тому оцінка, яка проведена не на момент ДТП не може бути належним доказом, що зазначено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №520/8867/15.
Окрім того, звіт був замовлений не уповноваженою особою та складений через 16 днів після ДТП в порушення ч.2  ст.1192 ЦПК України (а.с.49-54).

Зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150 219 грн. матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1502,19 грн. (а.с.69-71). 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на скаргу
В апеляційній скарзі адвокат Лашкевич Д.В. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.
Доводи скарги зводяться до того, що:
-на позивача закон покладає обов`язок довести факт існування самої шкоди та розмір цієї шкоди належними та допустимими доказами, на вказане звертається увага в постанові від 03 грудня 2014 року Верховний Суд України по справі №6-183цс14;
-Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 753/21177/16 визначив, що для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової авто-товарознавчої експертизи, а також наслідки не призначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів;
-звіт (акт) про оцінку майна на замовлення потерпілої особи - власника автомобіля під час складення такого Звіту має обов`язково дотримуватись вимог ч.ч.5,6 ст.106 ЦПК України;
-єдиним доказом матеріальної шкоди є зроблений на замовлення ОСОБА_3 в інтересах власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 суб`єктом оціночної діяльності звіт № 3008-1 від 30 серпня 2019 року «Про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику марки автомобіля TOYOTA  CAMRY д.н.з.  НОМЕР_2 ,2011 р.в. у наслідок пошкодження майна в результаті ДТП, станом на дату огляду - 28 серпня 2019 року», який був складений суб`єктом оціночної діяльності через 16 днів після ДТП для власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 ; 
-звіт №3008-1 від 30 серпня 2019 року був замовлений неуповноваженою особою, яка не мала права діяти від імені власника у відносинах із суб`єктами оціночної діяльності та не мала права замовляти якісь послуги від імені власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 , так як ст.106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи;
-частиною 6 ст.106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно ч.5 ст.106 ЩІК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок;
-на вказане звернута увага правовому висновку в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі № 522/1029/18(пункти 65-69, 70-71);
-звіт суб`єкта оціночної діяльності за своїм доказовим значенням є тотожним висновку експерта та одночасно повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, то такий Звіт суб`єкта оціночної діяльності безумовно має відповідати вимогам ст.106 ЩІК України, тим більш згідно п. 4.4.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів(в редакції станом на час скоєння ДТП і на час складання звіту) прямо заначено, що, «Висновок експерта (експертного дослідження) складається з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством»;
-всупереч п.4.4.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (в редакції станом на час скоєння ДТП і на час складання Звіту) всупереч ст.106 ЦПК України Звіт №3008-1 від 30 серпня 2019 року, наданий позивачем ОСОБА_2 , не містить даних про те, що оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та не містить даних про те, що Звіт підготовлено для подання до суду, тому наданий позивачем, не є належним доказом по цій справі, оскільки не відповідає вимогам ст.1192 ЦК України;
-звіт наданий позивачем, встановлює вартість матеріальних збитків власника пошкодженого авто ОСОБА_2  станом на 28 серпня 2019 року, тобто через 1 місяць після ДТП і за 2 роки 1 місяць(або за 25 місяців) до дати звернення 22 вересня 2019 року до суду власника авто; всупереч ч.2 ст.1192 ЦПК України не містить дані про вартість матеріальних збитків власника автомобіля саме на дату скоєння ДТП - 14 серпня 2019 року, а також відсутні докази виконання позивачем будь-яких робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, тому  звіт не є належним та допустимим доказом у даній справі (а.с.74-82).
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Софронкова Н.О. в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с.123-125).
Учасники судового процесу про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 24 січня 2023 року, повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату з поважних причин не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.
Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Позиція апеляційного суду 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов суд першої інстанцій дійшов висновку, що позивачем доведено вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 150 219 грн. в результаті ДТП належними та допустимими доказами, які не спростовані відповідачем по справі. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 14 серпня 2019 року в 00 год. 15 хв. у м.Одеса на перехресті вул. Рішельєвська та вул.Успенська, відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CHERY  AMULET, д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Успенська здійснив виїзд на регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору та допустив зіткнення з транспортним засобом TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , (брат власника автомобіля ОСОБА_2 ) внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень (а.с.12). 
Згідно постанови Приморського районного суду м.Одеси від 13 листопада 2019 року у справі № 522/16147/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до шести місяців (а.с.13-14). 
Згідно свідоцтва про реєстрацію, автомобіль марки TOYOTA CAMRY д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 (а.с.19).
Відповідно до Звіту від 30 серпня 2019 № 3008-1, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «АМК ТРАСТ», оцінювач ОСОБА_4 , повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_2 , без врахування фізичного зносу станом на дату огляду - 28 серпня 2019 року, склала 451 279,76 грн, з врахуванням фізичного зносу - 250 219 грн.(а.с.15-18).
Сума виплаченого ОСОБА_2 страхового відшкодування склала 100 000 грн.(а.с.11).  

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14. 
За змістом ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Так, ст.1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотків від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Так, на момент настання ДТП цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» за полісом АМ8062882.
Відповідно до повідомлення щодо виплати страхового відшкодування від 20 травня 2021 року № 51- 3847 ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» ОСОБА_2 було здійснено страхову виплату у розмірі 100 000 грн. При цьому в листі страхової компанії зазначено, що вартість транспортного засобу до ДТП склала 365 282,50 грн. Вартість ремонту транспортного засобу склала у розмірі 292 016,50грн., франшиза -0,00, ліміт - 100 000грн. Сума страхового відшкодування є 100 000грн., яка підлягала виплаті потерпілому (а.с.11). 
Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу у порядку та у спосіб, передбачений Законом, тому інша сума відновлювального ремонту повинна бути відшкодована виною особою в ДТП.
Виходячи з результатів аналізу зазначених норм, визначення розміру страхового відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за  № 1074/8395 (далі - Методики).
Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16, дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Для усунення розбіжностей при визначена матеріального збитку, суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової авто-товарознавчої експертизи, а також наслідки не призначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів».
За змістом ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04 березня 2020 у справі № 331/6395/18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
З огляду на викладене у справах про стягнення шкоди, спричиненої автомобілю постраждалої особи внаслідок ДТП саме на позивача закон покладає обов`язок довести факт існування самої шкоди та її розмір належними та допустимими доказами.
Так, матеріалами справи підтверджено, що вина відповідача у вчиненні ДТП в результаті якого транспортному засобу позивача було завдано пошкоджень встановлена постановою Приморського районного суду м.Одеси від  13 листопада 2019 року у справі № 522/16147/19, яку ОСОБА_1 не було оскаржено до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до звіту від 30 серпня 2019 № 3008-1 складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «АМК ТРАСТ», оцінювач ОСОБА_4 повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_2 , 2011року випуску без врахування фізичного зносу станом на дату огляду - 28 серпня 2019 року склала 451 279,76 грн, з врахуванням фізичного зносу - 250 219 грн.(а.с.15-18).
Крім того, до звіту № 3008-1 від 30 серпня 2019 року позивачем були додані:
-копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить власнику ОСОБА_2 ;
-копія Акту огляду транспортного засобу від 28 серпня 2019 року щодо огляду транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, який належить власнику ОСОБА_2 в присутності довіреної особи власника пошкодженого авто - позивача ОСОБА_3 
-копія Акту приймання-передачі від 30 серпня 2019 року щодо прийняття 30 серпня 2019 року замовником ОСОБА_3 від суб`єкта оціночної діяльності Звіту № 3008-1 від 30 серпня 2019 року про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля TOYOTA CAMRYу наслідок пошкодження в результаті ДТП, станом на дату огляду - 28 серпня 2019 року;
-копія зробленої суб`єктом оціночної діяльності ремонтної калькуляції від 30 серпня 2019 року стосовно транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY;
-копія фотографій транспортного засобу марки TOYOTA CAMRYякий належав власнику ОСОБА_2 зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , на яких зафіксовано факти пошкодження автомобіля під час ДТП(а.с.20);
-копія Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «АМК ТРАСТ» №851/17 та копії свідоцтва і посвідчень оцінювача ОСОБА_4 .
Згідно вищевказаних доказів, які надано позивачем матеріальна шкода визначена експертом в сумі 250 219 грн. на час проведення експертизи, а не на момент дорожньо-транспортної пригоди, як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №520/8867/15.
Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
За ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує проведені процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Суб`єктами оціночної діяльності відповідно до ст.5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.
Відповідно до ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.
Таким чином, експерт зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт.
Враховуючи вищезазначене, на експерта покладаються інші функції та його висновки не тотожні відповідним висновкам оцінювача, складеним в рамках проведення оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.
За правилами ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Подібні   правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №727/5361/17 щодо розмежування діяльності  в оцінки майна експерта  і оцінювача, а тому доводи апелянта   про те, що  складений  Звіт  від 30 серпня 2019 року  повинний  відповідати ч. 5 ст.106 ЩІК України, що у Звіті оцінювача повинно бути зазначено, що він підготовлений для подання до суду, та оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок до уваги не приймається, оскільки в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року надається правова оцінка суб`єкта оціночної діяльності та експерта під час оцінки майна, що на експерта покладаються інші функції та його висновки не є тотожні відповідним висновкам оцінювача, складеним в рамках проведення оцінки нерухомого майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.
Крім того, особа, яка оцінювала майно ( ОСОБА_4 ) є оцінювачем суб`єкта господарювання оціночної діяльності ТОВ «АМК ТРАСТ», з наявними сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності, кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача, виданими Фондом державного майна України, а також зареєстрованим в Державному реєстрі суб`єктів оціночної діяльності. Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача згідно із ст.15 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача  ОСОБА_4 для проведення оцінки майна та дозволяє здійснювати таку оцінку (а.с.26-27).
Апеляційний суд враховує, що, заперечуючи проти звіту як з підстав правомірності його проведення, так і з підстав його даних, скаржник в той же час не заперечує, що ДТП сталася з його вини, що має наслідком його відповідальність з відшкодування шкоди. Окрім того, скаржник не надає доказів, які б могли спростувати дані про конкретні пошкодження та необхідність заміни деталей і виконання робіт, що відповідно до ст.12 ЦПК України   є обов`язком сторони у справі, а аргументи скаржника в цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях.
Разом з тим, згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання певних доказів суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
Суд позбавлений права збирати докази за власною ініціативою, оскільки обов`язок доказування покладається на сторони. Доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Під час розгляду справи в суді першої  інстанції   відповідач та його представник  у відзиві на позов, в апеляційні скарзі   посилались на те, що вони не згодні з розміром матеріальної шкоди,  тобто не погоджувались  щодо вартості  матеріального  збитку, але  будь-яких інших розрахунків завданої шкоди матеріали справи не містять, крім того клопотань про призначення судової авто-товарознавчої експертизи відповідачем та його представником не заявлялось в суді першої і апеляційної інстанції. 
Разом з тим, спростування підстав позову покладається саме на відповідача. Наведені положення є найважливішою складовою принципу змагальності згідно ст.12 ЦПК України.
Оскільки у справах про стягнення шкоди, спричиненої автомобілю постраждалої особи в наслідок ДТП саме на позивача закон покладає обов`язок довести факт існування самої шкоди та її розмір належними та допустимими доказами, тому позивач надав ці докази у вигляді Звіту оцінки майна у підтвердження своїх позовних вимог, що не було спростовано відповідачем по справі.
При цьому, суд першої інстанції правильно відхилив доводи представника відповідача про те, що звіт замовлено неуповноваженою особою - ОСОБА_3 , який не мав права діяти від імені власника пошкодженого транспортного засобу у відносинах з суб`єктом оціночної діяльності, оскільки такі дії замовника як і сам звіт визнаються позивачем і не спростовуються ним.
Доводи апелянта про те, щовартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля TOYOTA CAMRYвнаслідок пошкодження в результаті ДТП здійснена станом на дату огляду - 28 серпня 2019 року, а не на дату ДТП- 14 серпня 2019 року, до уваги не приймається, оскільки оцінка вартості пошкоджень автомобіля визначена за незначний період (14 днів), та не спростовано відповідачем відповідно до ст.106 ЦПК України, який мав право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, але не скористався своїм правом в суді першої і апеляційної інстанції.
Відповідач згідно ст.106 ЦПК України зазначеним право не скористався, доказів, які б могли спростувати доводи та нівелювати докази позивача не надав.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем належними доказами підтверджено заявлені ним вимоги, а відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано розмір нанесеної ним майнової шкоди в результаті ДТП.
Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені. 
Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лашкевича Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 06 лютого 2023 року.

Головуючий 

Судді: