КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/3668/2023
справа №755/3815/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня  2023 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
 
встановив:
 
У лютому 2021 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 48 878,64 гривень заборгованості за кредитним договором.
Вимоги обґрунтовує тим, що 31 березня 2008 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальницею Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої остання погодилася, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.
Згідно із доводами позовної заяви позичальниця отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, у подальшому збільшеного до 21 600,00 гривень, при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку.
Зазначає, що Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі,  а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
У зв`язку із неналежним виконанням позичальницею своїх зобов`язань станом на 18 січня 2021 року заборгованість становить 62 471,33 гривень ,  що складається із:
-                     48 878,64 гривні заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 48 878,64 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту;
-                     13 592,69 гривень заборгованості по процентам,  нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Мотивуючи наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 878,64 гривень.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 48 878,64 гривень та судовий збір у розмірі 2 270,00 гривень.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що із заяви, наданої позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, яку підписувала відповідачка, убачається, що кредитний ліміт між сторонами був узгоджений у розмірі 500,00 гривень, з відсотковою ставкою 1,9%,  термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.
Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що укладений договір є фактично договором приєднання, оскільки у заяві про таке не вказано.
Вказує, що судом першої інстанції не було надано оцінку жодному доказу та аргументам відповідачки. Вказує, що звертала увагу про те, що кредитний договір стосується лише однієї кредитної картки і що це не є договором приєднання.
Вказує, що розрахунки заборгованості підписані адвокатом та не відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік".
Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №219/1704/17 від 13 травня 2020 року.
Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України судапеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що умови договору позичальницею належним чином не виконані, в передбачений договором строк кредит не погашено. Зазначив, що будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачка не надала, як і не надала доказів належного виконання позивачем умов кредитного договору.
З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на таке.
Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.
Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).
Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором
Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.
Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).
Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.
Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Оформлення договірних відносин, у разі виконання спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за  договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З матеріалів справи убачається, що 31 березня 2008 року у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_3 , їй видано карту із визначеним кредитним лімітом та встановлено плату за користування коштами у розмірі 22,8% (1,9% на місяць). Вказано, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.
Також відповідачка 31 березня 2008 року під підпис ознайомилась із довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", що містить умови про процентну ставку, порядок погашення заборгованості, умови нарахування неустойки, комісії.
Відтак колегія суддів визнає такими, що погоджені сторонами та прийняті відповідачкою умови, визначені у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду".
Отже при зверненні до суду із цим позовом банком доведено про укладення між сторонами кредитного договору та його суттєві умови, а висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи.
З даних довідки банку убачається, що відповідачці видано кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії якої за довідкою банку (том 1 а.с.63) становить до серпня 2015 року. Разом з цим старт карткового рахунку відбувся 09 серпня 2007 року.
З даних заяви від 31 березня 2008 року убачається, що відповідачка мала картку або картковий рахунок № НОМЕР_2 у АТ КБ "ПРИВАТБАНК", що підтверджено даними заповненої відповідної графи у заяві ОСОБА_3 (том 1 а.с.64).
З даних виписки по картковому рахунку убачається, що ОСОБА_2 регулярно користувалася картковим рахунком, знімала кошти через термінали самообслуговування, здійснювала інші операції, в тому числі щодо погашення кредиту (том 1 а.с. 29-61).
Враховуючи той факт, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не повернуті, колегія суддів зазначає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність розрахунку заборгованості  вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік", колегія суддів зазначає наступне.
Розрахунок заборгованості сам по собі є документом, який складено позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, ураховуючи дані, зазначені в облікових документах.
Згідно із положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Відтак виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає даним, що містяться у виписці за картковим рахунком, натомість відповідачкою такі дані не спростовано та відповідного контррозрахунку не надано.
Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду,  колегією суддів не установлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2021 року без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено  30 січня 2023  року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова