ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/891/23 Справа № 183/2722/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
       при секретарі                Піменовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року 
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:
       В квітні 2019 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.
       Ухвалою суду від 13 червня 2019 року вжиті заходи забезпечення позову, відповідно до яких, заборонено державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на 7/25 частин нерухомого майна торгівельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав: 1009040712232 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 
       25 січня 2022 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.
       В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 посилався на те, що станом на дату подання клопотання сплинуло більш двох років, у зв`язку з чим, необхідність застосування заходів забезпечення позову є неактуальними та зазначені заходи мають бути скасовані судом з огляду на наступне.
        ОСОБА_2 заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 47 000,00 доларів США, отже, позивачем заявлені вимоги стосовно стягнення грошових коштів.
       Таким чином, між сторонами взагалі відсутній спір щодо нерухомого майна - 7/25 частин нерухомого майна торгівельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .
       В той же час, види забезпечення позову повинні бути співмірними заявленим позовним вимогам, у зв`язку з чим, заборона вчинення реєстраційних дій щодо майна, належного відповідачу не є співмірним засобом забезпечення позову.
       Крім того, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст.81 ЦПК України не є достатньою правовою підставою для задоволенні відповідної заяви.
       Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження нерухомого майна, у зв`язку з чим, не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
       Відповідач ОСОБА_1 працює офіційно, має відповідно доходи у вигляді заробітної плати, крім того, він є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілена Плюс», яке має статутний капітал 390 000,00 грн., за рахунок зазначених коштів можуть бути задоволені вимоги позивача.
       Крім того, у відповідності до розписки від 11.12.2018 р. ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 30 000,00 доларів США від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що свідчить про можливість проведенню відповідного взаємозаліку між сторонами.
       Заявник ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені до нього та до ОСОБА_4 , в той же час, щодо ОСОБА_4 не застосовувалися будь-які заходи забезпечення позову.
       Обрані судом заходи забезпечення позову також не є співмірними з заявленими позовними вимогами у розмірі 1 277 461,00 грн., оскільки вартість належного ОСОБА_1 на праві власності майна становить 5 585 832,00 грн.
       Крім того, заявник зазначає, що належні йому 7/25 частин нерухомого майна торгівельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя, а саме, його та ОСОБА_5 та заборона порушує права його дружини, як власника майна.
       У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просив суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті у відповідності до ухвали суду від 13 червня 2019 року відповідно до яких, заборонено державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на 7/25 частин нерухомого майна торгівельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав: 1009040712232 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , з урахуванням ухвали суду від 19 червня 2019 року про виправлення описки в ухвалі суду від 13 червня 2019 року.
       Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.
       Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, згідно якої просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь 47 000,00 доларів США за договором позики, на обґрунтування позову надав відповідну розписку.
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
       Ухвалою суду від 13 червня 2019 року вжито заходи забезпечення позову, відповідно до яких, заборонено державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на 7/25 частин нерухомого майна торгівельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав: 1009040712232 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
       Ухвалою суду від 19 червня 2019 року виправлені описки в ухвалі суду від 13 червня 2019 року.
       Так, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року залишено без задоволення, ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року про забезпечення позову залишено без змін.
       Ухвалою суду від 27 січня 2020 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики зупинене до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі №183/7228/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.
       У своїй постанові від 24 вересня 2019 року Дніпровський апеляційний суд зазначив, що обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, адекватним та не порушує права інших осіб.
       Відповідно до ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. У разі надання відповідачем до суду документа, що підтверджує здійснене ним забезпечення позову відповідно до частини четвертої статті 156 цього Кодексу, відповідне клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, розглядається судом не пізніше наступного дня після надання вказаного документа. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.
       Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з наступного.
       Посилання заявника ОСОБА_1 на те, що станом на дату подання клопотання сплинуло більш двох років, у зв`язку з чим, необхідність застосування заходів забезпечення позову є неактуальними є безпідставними, оскільки позивач ОСОБА_2 не відмовився від своїх вимог, а провадження у справі у відповідності до ухвали суду від 27 січня 2020 року зупинене до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі №183/7228/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.
       Посилання заявника на те, що ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 47 000,00 доларів США, отже, позивачем заявлені вимоги стосовно повернення грошових коштів та між сторонами взагалі відсутній спір щодо нерухомого майна - 7/25 частин нерухомого майна торгівельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 та вартість якого суттєво перевищує суму позовних вимог також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки судом не накладався арешт на зазначене нерухоме майно, а з метою можливого виконання рішення суду заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного нерухомого майна.
       Посилання заявника на те, що заборона вчинення реєстраційних дій щодо належного йому майна не є співмірним засобом забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст.81 ЦПК України не є достатньою підставою для задоволенні відповідної заяви суд також не бере до уваги, оскільки у зазначених посиланнях ОСОБА_1 фактично висловлює свою незгоду з ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 13 червня 2019 року, в той же час, належна оцінка зазначеним запереченням надана у постанові Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року.
       Посилання заявника відповідача ОСОБА_1 на те, що він працює офіційно, має відповідно доходи у вигляді заробітної плати, крім того, він є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілена Плюс», яке має статутний капітал 390 000,00 грн., за рахунок зазначених коштів можуть бути задоволені вимоги позивача не можуть бути підставою для скасування заходів забезпечення позову, оскільки, фактично можуть розглядатися тільки в площині приписів ст.156 ЦПК України відповідно до якої, за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.
       Посилання заявника на наявність розписки від 11.12.2018 р., відповідно до якої ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 30 000,00 доларів США від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що свідчить про можливість проведенню відповідного взаємозаліку між сторонами, також не є підставою для задоволення клопотання, оскільки зазначений доказ у спосіб, передбачений ЦПК України до матеріалів справи не долучався та ОСОБА_1 зустрічні позовні вимоги до позивача ОСОБА_2 не заявлялися.
       Посилання заявника на те, що до ОСОБА_4 не застосовувалися будь-які заходи забезпечення позову також не є підставою для задоволення клопотання оскільки у відповідності до норм ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються судом при розгляді відповідного клопотання, в той же час, позивач ОСОБА_2 під час розгляду справи з зазначеним клопотанням до суду не звертався.
       Посилання заявника про те, що належні йому 7/25 частин нерухомого майна торгівельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя, а саме, його та ОСОБА_5 та заборона порушує права його дружини, як власника майна не заслуговують на увагу, оскільки з зазначеного приводу 27 серпня 2019 року судом постановлено ухвалу, відповідно до якої відмовлено ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні заяви про залучення її у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, оскільки встановлено, що 19 лютого 2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, відповідно до якого судом проведений поділ майна подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , в тому числі і нерухомого майна - торгівельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі, оскільки є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що заборона вчинення реєстраційних дій щодо належного йому майна не є співмірним засобом забезпечення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у зазначених посиланнях ОСОБА_1 фактично висловлює свою незгоду з ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 13 червня 2019 року, в той же час, належна оцінка зазначеним запереченням надана у постанові Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що станом на дату подання клопотання сплинуло більш трьох років, у зв`язку з чим, необхідність застосування заходів забезпечення позову є неактуальними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не відмовився від своїх позовних вимог, а провадження у справі у відповідності до ухвали суду від 27 січня 2020 року зупинене до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі №183/7228/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.
       Доводи скаржника про те, що застосовані заходи підлягають скасуванню з огляду на те, що суд першої інстанції забороняючи вчиняти будь-які реєстраційні дії порушив законні права та інтереси ОСОБА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені заходи носять тимчасовий характер. Вжиття наведених заходів забезпечення позову спрямоване виключно на збереження існуючого становища та на ефективний захист порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення позову.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
       Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова