ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 року 
м. Київ

справа № 160/5209/20
адміністративне провадження № К/9901/15812/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ЮНІКОН» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Кругового О.О. (доповідача), Прокопчук Т.С., Шлай А.В. у справі №160/5209/20 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «ЮНІКОН» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови, -
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
У травні 2020 року Приватне підприємство «ЮНІКОН» звернулось до суду з адміністративним позовом, у якому просило:
 - визнати протиправною та скасувати картку про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА110150/2018/00042 від 14.03.2018 року;
- повернути на рахунок ПрАТ "ЮНІКОН" антидемпінгове мито у розмірі 157 088,76 грн безпідставно сплаченого за митною декларацією UА110150/2018/206268 від 19.03.2018.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року заяву ПрАТ «ЮНІКОН» про поновлення строку звернення до суду задоволено.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2020 адміністративний позов ПрАТ «ЮНІКОН» задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано картку про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА110150/2018/00042 від 14.03.2018 винесену Дніпровською митницею Держмитслужби. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2020 скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов залишено без розгляду.
Позивачем подано касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року. Скаржник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права, оскільки, на його переконання, строк звернення до адміністративного суду про оскарження рішення митного органу складає 1095 днів. Зазначає, що картку відмови прийнято митним органом 14.03.2018, тому звернення з адміністративним позовом до суду 08.05.2020 здійснено позивачем у межах встановленого строку. Наголошує також, що спірне рішення прийнято внаслідок неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права і висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 24.04.2020 у справі №520/6895/19. 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі  з  підстав оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на неправильне застосування судами норм матеріального права у випадку, передбаченому пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.  
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1  статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2  статті 341 КАС України).
Як установлено судами попередніх інстанцій, з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару представником АТ "ЮНІКОН" митним декларантом Вовк В.В. із застосуванням процедури електронного декларування до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби правонаступником якої на час подачі даної позовної заяви є Дніпровська митниця Держмитслужби, було подано митну декларацію від 14.03.2018 року № UA110150/2018/205941.
За вказаною декларацію митним декларантом було заявлено до митного оформлення наступний товар:
- товар № 1 - Прутки сталеві гарячекатані з легованої вуглецевої сталі, не в бунтах, не для армування бетону, без подальшого оброблення крім гарячого прокатування, з масового часткою вуглецю 0,38%-0,39%, круглого поперечного перерізу: діаметром 22 мм - 10740 кг, діаметром 28 мм - 21480 кг, діаметром 30 мм - 12840 кг, марка сталі 40, виготовлений за ГОСТ 4543-2016, ГОСТ 2590-2006, мірної довжини - 6000 мм., код УКТЗЕД 7228306900;
- товар № 2 Прутки сталеві гарячекатані з нелегованої вуглецевої сталі, не в бунтах, не для армування бетону, без подальшого оброблення крім гарячого прокатування, масовою часткою вуглецю 0,48%, круглого поперечного перерізу: діаметром 26 мм - 15000 кг, марка сталі 45, виготовлений за ГОСТ 2590-2006, ГОСТ 1050-2013, мірної довжини -6000 мм., код УКТЗЕД 7214997900.
Митна вартість товару була визначена за ціною договору (за основним методом).
14 березня 2018 року, відповідач, за результатами перевірки поданої 14.03.2018 представником позивача митної декларації з доданими до неї документами прийняв рішення у формі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110150/2018/205941 від 14.03.2018, якою відмовив позивачу у прийняті поданої ним митної декларації.
12 травня 2020 року ПрАТ «ЮНІКОН» звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування картки відмови від 14 березня 2018 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року заяву ПрАТ «ЮНІКОН» про поновлення строку звернення до суду було задоволено та поновлено позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом.
Поновляючи строк на звернення до суду із позовом у даній справі суд першої інстанції фактично виходив з того, що картка відмови в митному оформленні є іншим рішенням контролюючого органу в розумінні п. 56.18 ст. 56 ПК України, строк на оскарження якого визначено ст. 102 ПК України, та відповідно такий строк, на думку суду, становить 1095 днів. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не порушено строк на подання адміністративного позову, адже позов подано в межах 1095 днів з моменту винесення оскаржуваної картки відмови та ухвалою поновив позивачу строк звернення до суду із позовом.
Натомість, суд апеляційної інстанції зазначив про пропуск позивачем строку шестимісячного строку звернення до суду, установленого КАС України та наголосив про не зазначення позивачем поважних причин такого пропуску, у зв`язку з цим позов залишено без розгляду. 
Так, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.
За загальним правилом визначеним частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини другої зазначеної статті, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду. Так само право звернення до суду гарантується суб`єкту владних повноважень, який звертається до суду в інтересах держави та суспільства в цілому або окремої групи осіб.
Водночас, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.
Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.
Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому   порядку.   
Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.
Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Верховний Суд у своїй постанові від 24 квітня 2020 року у справі №520/6895/19, аналізуючи положення п. 56.1, п. 56.18 ст. 56, 102 ПК України, зазначив, що застосовуючи саме системний аналіз норм Податкового кодексу України, враховуючи сутність і зміст спірних правовідносин, законодавець в абзаці першому пункту 56.18. статті 56 Кодексу під висловом «або інше рішення контролюючого органу» розумів саме рішення контролюючого органу, яке безпосередньо впливає на розмір грошового (податкового) зобов`язання платника податків.
Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки картка відмови в митному оформленні за своєю суттю не є іншим рішенням контролюючого органу, яким визначено розмір грошового зобов`язання, строк на її оскарження встановлюється ст. 122 КАС України та становить 6 місяців з днів коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення своїх прав та законних інтересів.
Тобто, позивач в даній справі оскаржує рішення, яке прийнято з питань державної митної справи, тому з урахуванням положень статті 29 МК України строк його оскарження визначається згідно із вимогами КАС України.
Висновок у подібних правовідносинах вже викладався в постановах Верховного Суду від 26 квітня 2021 року у справі №160/4657/20, від 07 червня 2018 року у справі №813/1276/16 та від 18 червня 2020 року у справі №805/1536/17-а та від 18 лютого 2021 року у справі № 826/14826/16, від 25 травня 2021 року у справі № 826/13159/17.
Як установлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, позивач про порушення своїх прав та законних інтересів дізнався 14 березня 2018 року в день отримання картки відмови в митному оформленні товару, однак із адміністративним позовом про оскарження картки відмови звернувся лише 12 травня 2020 року, тобто після спливу строку, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України.
У заяві про поновлення строку на звернення до суду позивачем фактично зазначено дві обставини, що зумовили пропуск строку на звернення до суду: 1) листування позивача з іншими органами та юридичними особами стосовно визначення розміру антидемпінгового мита, ідентифікації поставлених товарів; 2) спостереження за судовим розглядом адміністративної справи №804/2304/18 із аналогічним предметом оскарження.
Натомість, як обгрунтовано установлено апеляційним судом, наведені позивачем обставини не є поважними причинами поновлення строку звернення до суду, а є суб`єктивними обставинами, які жодним чином не перешкоджали своєчасному зверненню до суду з даним адміністративним позовом у справі, що розглядається. Інших причин, які б свідчили про поважність пропуску строку звернення до суду, позивачем заявлено не було.
Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
На підставі частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
У відповідності до ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає адміністративний позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на зазначене та враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про наявність правових  підстав для залишення адміністративного позову ПрАТ «ЮНІКОН» без розгляду відповідно до приписів ст. 122, 123 КАС України. 
Таким чином, постанова апеляційного суду ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, судом не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та зводяться до перегляду встановлених у справі обставин, що суперечить приписам статті 341 КАС України, тому підстави для скасування ухваленого судового рішення та задоволення касаційної скарги ПАТ «ЮНІКОН»- відсутні.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ЮНІКОН» - залишити без задоволення.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №160/5209/20- залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Суддя-доповідач                                                                                                  І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                       О.О. Шишов
                                                                                                                                М.М. Яковенко