КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №752/9414/21                                                                             Головуючий у І інстанції - Машкевич К.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/1052/2023                                 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
17 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року   
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тертя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучаснької районної державної адміністрації Київської області про зміну способу участі батька у вихованні дитини, - 
 
установив:
 
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу участі батька у вихованні дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2020 року визначено порядок участі відповідача у вихованні доньки та встановлено час спілкування з донькою кожної першої та третьої суботи, кожної другої і четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. по 17.00 год. без присутності матері, а також спілкування будь-якими засобами в мережі Інтернет кожного вівторка та п`ятниці з 17.00 год. до 17.30 год.
05 квітня 2019 року шлюб з відповідачем був розірваний за його ініціативою, під час її перебування у батьків, яких з дитиною поїхала провідати, не повернувши їм з дитиною особистих речей та документів.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2019 року було визначено місце проживання доньки з нею.
Зазначає, що відповідач є конфліктною людиною, в грудні 2019 року в приміщенні Теребовлянського суду Тернопільської області накинувся на неї з дитиною, завдав їй тілесних ушкоджень, а доньці психологічних потрясінь.
Причиною конфлікту стала відмова дитини спілкуватися з ним.
У припадку неконтрольованої агресії відповідач накинувся на її сестру, яка стала на їх захист, став її бити, тягав за комір та волосся.
Це все відбувалося на очах дитини.
Після цих подій дитина боялася спати, здригалася від слова «тато», в зв`язку з чим вона змушена була звертатися за психологічною допомогою.
При згадуванні батька та подій, які відбувалися 05 грудня 2019 року, дитина стає тривожною, плаксивою, просить не згадувати їй про батька, якого вона боїться.
Також просить не називати її ОСОБА_3 , тому що їй це нагадує як називав її батько « ОСОБА_3 ».
Вважає, що раніше визначений порядок участі відповідача у вихованні доньки та встановлений час спілкування з нею суперечить інтересам дитини. 
Уявлення дитини про себе, ставлення до себе, формування власного «Я» залежать від дорослих, і, насамперед, від батьків. 
На основі цього формується самооцінка дитини, її становлення у суспільстві. 
Поведінка батька безпосередньо впливає на розвиток доньки - емоційний, інтелектуальний, фізичний.
З урахуванням цього, задля забезпечення якнайкращих інтересів дитини, просить суд встановити новий графік участі батька у вихованні дитини.
Просила суд, змінити порядок участі відповідача, як батька, у вихованні дитини, доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування з нею через мережу Інтернет чи за допомогою телефонного зв`язку та лише за бажанням дитини.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року, у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2020 року визначено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_3 та встановлено час спілкування з донькою: кожної першої та третьої суботи, кожної другої і четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. по 17.00 год. без присутності матері ОСОБА_1 , спілкування батька ОСОБА_2 з донькою будь-якими засобами в мережі Інтернет кожного вівторка та п`ятниці з 17.00 год. до 17.30 год.
Однак, ОСОБА_2 ніколи не відзначався якостями старанного сім`янина. 
За час подружнього життя було місце насильству, не лише по відношенню до позивачки, а й до їхньої маленької донечки. 
Донька боялася його роздратованості та його, коли він приходив додому у поганому настрої, бо саме тоді, під «гарячу руку» попадали вони з донькою. 
В домі панувала напружена агресивна атмосфера. 
Свідком таких подій є її сестра, ОСОБА_7 . 
Відповідач має запальний емоційний характер і як це не рідко буває, у людині, з якою вирішуєш зв`язати своє життя, не одразу можна розпізнати тирана.
05 квітня 2019  року шлюб між ними було розірвано за його ініціативою, коли вона разом з донькою були у відпустці, коли вона їздила провідати своїх та його батьків. 
За декілька днів до того як вони мали повертатися до нього назад, він заявив щоб ми не поверталися, що вони йому як сім`я не потрібні. 
Квиток він не докупив, гроші з спільного банківського рахунку всі зняв, одяг доньки та її (який був куплений до шлюбу) переслати відмовився. 
Таким чином кинувши її з трьох річною дитиною на загибель - без грошей, без зимового одягу, без житла пристосованого до зими, в іншій країні, не там де вони на той час тимчасово проживали та без необхідних документів, щоб почати життя заново.
Кинувши їх, відповідачу було абсолютно байдуже з ким і де буде перебувати та проживати дитина. 
Його цікавило тільки як найскоріше розлучення та щоб аліменти, які він буде сплачувати були як найменшими. Про що він подав позови до суду.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2019 року визначено місце проживання доньки разом з матір`ю, тобто з позивачкою.
Суму призначених аліментів рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2019 року у розмірі 16000 грн., було зменшено на вимогу Відповідача до 10000 грн., згідно постанови Тернопільського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року. 
Хоча і це не стало підставою для своєчасної оплати аліментів для дитини. 
Так, сума заборгованості з листопада 2018 року по серпень 2019 року становила 80000 грн. 
Наприкінці серпня 2019 року заборгованість була сплачена, саме тоді і був поданий позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою.
Ряд таких дій змушують її сумніватися у тому, що при поданні даного позову (та і у інших вчинках) відповідач керується щирим наміром та інтересом до дитини, а не власними мстивими мотивами, що базуються на особистій неприязні до позивачки, жадібністю та небажанням платити аліменти дитині. 
З народження доньки ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) і по серпень 2019 року її батько не цікавився розвитком, вихованням, благополуччям чи її життям взагалі. 
05 грудня 2019  року у приміщенні Теребовлянського районного суду Тернопільської області, виник конфлікт, за яким відкрито 2 кримінальних провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 . 
Перед початком судового засідання по справі про визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_2 у присутності своєї доньки створив конфлікт та декілька разів вдарив по лиці її рідну тітку - ОСОБА_7 , умисно сів на ногу матері дитини - ОСОБА_1 , чим спричинив ОСОБА_1 та ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а доньці завдав психологічних потрясінь.
Причиною конфлікту стало те, що дитина насторожено із острахом відносилась до Відповідача, коли той почав її зачіпати, втекла від нього і заховалась за позивачкою. 
Факт того, що дитина йому не підкоряється дуже його розлютив і він почав, проти її волі, тягнути її до себе. 
ОСОБА_8 дитина вирвалася від нього і заскочила позивачці на руки. 
Після чого Відповідач зухвало, всією свою масою тіла навалився на них, чим завдав позивачці травму коліна та фізичного болю доньці. 
Сповнена страху та болю, дитина міцно схопилася за позивачку та заховала голову під її куртку і мовчки тряслась, так як вона робила і раніше, коли він лютував на неї під час їхнього спільно життя.
У припадку неконтрольованої агресії він накинувся на сестру позивачки, яка встала на її захист - а саме, кричала щоб він не чіпав їх з дитиною і почала знімати відео на сввй мобільний телефон. 
Відповідач почав бити її сестру в лице тим, що у нього було в руках - своїм телефоном. 
Далі, схопивши за комір та волосся, протягнув її декілька метрів, трясучи, нею та кинув її біля статуї Феміди, внаслідок чого, вона отримала фізичні травми, струс мозку та була госпіталізована на 6 днів. 
Все це відбувалася на очах дитини, від чого вона ще більше перелякалася. 
Даний факт засвідчує агресивність Відповідача, яка носить небезпечний характер для дитини.
Ця ситуація суттєво вплинула на психічний стан та нормальний розвиток ОСОБА_3. 
Після неї вона не могла нормально спати - було безсоння, вночі прокидалася у криках чи сльозах; перестала реагувати на своє ім`я і просила називати її іншим іменем; при слові «тато» починала плакати.
Для усунення завданих травм дитині виникла необхідність у наданні соціальної та психологічної допомоги спеціалістами.
03 січня 2020 року ОСОБА_9 проходила амбулаторне лікування у Тернопільській дитячій клінічній лікарні, де їй було призначене лікування, у зв`язку із: неспокійним сном, боязливістю, плаксивістю, емоційною нестійкістю, що виникли внаслідок перенесеної стресової ситуації. 
При чому, лікар зауважив, що психічний та фізичний розвиток відповідає віку.
З 24 листопада 2020 року по 08 грудня 2020 року ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному обстежені, лікуванні в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР у психіатричному відділенні. 
Звертає увагу на те, що вона не безпідставно звертається до суду із даним позовом про зміну способу участі батька у вихованні дитини, оскільки вона як мати діє виключно в інтересах дитини, так як батько може ще більше зашкодити здоров`ю та психічному стану дитини, який є нестійким.
Раніше визначений порядок участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_3 та встановлений час спілкування з донькою суперечить інтересам дитини. 
Уявлення дитини про себе, ставлення до себе, формування власного «Я» - залежать від дорослих, і, насамперед, від батьків. 
На основі цього формується самооцінка дитини, її становлення у суспільстві. 
Поведінка батька безпосередньо впливає на розвиток ОСОБА_3 - емоційний та інтелектуальний. 
Просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.
На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що надані позивачкою аргументи вже розглядалися: Теребовлянським районний судом Тернопільської області (рішення від 03 липня 2020 року) у справі про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою; Тернопільським апеляційним судом (постанова від 16 листопада 2020 року); Верховним Судом (ухвала від 20 січня 2021 року).
На підставі виконавчого листа №606/2332/19, виданого 12 листопада 2020 року за його заявою, 13 січня 2021 року було відкрито виконавче провадження 64101469.
На його думку, дана апеляційна скарга є надуманою та базується на бажанні скаржника і надалі уникати виконання рішення суду, оскільки незважаючи на наявність такого, що набрало законної сили рішення суду, яким визначено йому спосіб участі у вихованні їхньої спільної дочки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 чиняться йому перешкоди у спілкуванні із дочкою та ігнорується судове рішення.
Дані про ОСОБА_1 внесено в Єдиний реєстр боржників, які перешкоджають у побаченні з дитиною.
Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від19 вересня 2022 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 07 березня 2014 року, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина, донька ОСОБА_3 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2019 року шлюб сторін був розірваний.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року встановлено спосіб участі відповідача в спілкуванні з дитиною, а саме: кожної першої та третьої суботи, кожної другої і четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. по 17.00 год. без присутності матері.
З матеріалів справи вбачається і не спростовується сторонами, між ними склалися вкрай неприязні стосунки, які є перешкодою для спільного вирішення питань, пов`язаних з вихованням дитини.
Крім того, в відносини сторін втягнуті органи державної влади та правоохоронні органи.
З матеріалів справи також вбачається, що між сторонами, як батьками дитини, існує конфліктна ситуація, в тому числі щодо участі батька в вихованні дитини.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач змінює місце проживання, від контактів з представниками Служби в справах дітей ухиляється, рішення суду про встановлення відповідачу графіку побачень з дитиною не виконується.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів негативного вплив на дитину, окрім конфлікту в приміщенні суду в грудні 2019 року, позивач суду не надала.
Крім того, будь-якого рішення з приводу обставин та підстав цього конфлікту, а також винних осіб позивач суду також не надала.
Крім цього, позивачем при зверненні до суду не надано доказів доцільності спілкування батька з дитиною лише за бажанням дитини та існування між батьком та дитиною стійких психоемоційних перешкод у спілкуванні, достатніх для цього.
На думку суду першої інстанції, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, а також ст.ст.7,141,159 СК України свідчить про те, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.
Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.
Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст.10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У § 54рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага,і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року зазначено, що стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Відповідно до позиції Верховного суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі №712/10623/17, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.
Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України, вказані обставини встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими та електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд першої інстанції всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки зміна порядку участі відповідача у вихованні доньки у приведеній позивачем формі є порушенням прав відповідача як батька, а також самої дитини на безперешкодне спілкування, гарантоване законом. 
Підстав, визначених законом, для обмеження такого спілкування позивачем не доведено, а викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з  дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 14 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач                                                        К.П. Приходько

Судді                                                                           С.О. Журба 

                                                                                              Т.О. Писана