ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/9515/21  Номер провадження 22-ц/814/2442/23	Головуючий у 1-й інстанції  Богомолова  Л.В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,
за участю секретаря судового засідання - Філоненко О.В., 
представника позивача - адвоката Гупал Р.М.,
представника відповідача - адвоката Кутового Г.І., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника позивача,  ОСОБА_1 , адвоката Гупал Р.М., на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики
УСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, зміненим в ході судового розгляду справи, відповідно до якого прохала стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики № Х180221-11 від 18.02.2021 у сумі 494 123,54 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу – 42 706,18 грн та судовий збір за подачу позову – 4 941,24 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.02.2021 між нею та відповідачкою був укладений письмовий Договір позики № Х180221-11, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 356 272, 00 грн, що за курсом продажу доларів в АТ КБ «Приватбанку» на день укладання договору було еквівалентно 12 724,00 доларів США, згідно якого датою отримання позики є момент підписання договору, тобто 18.02.2021, кінець строку повернення позики - 18 серпня 2021 року включно.
Відповідно до графіку повернення позики, відповідач мала повернути позивачу: до 18.03.2021 – 2 772,00 грн, до 18.04.2021 – 15 260,00 грн, до 12.05.2021 – 15 260,00 грн, до 18.06.2021 – 15 260,00 грн, до 18.07.2021 – 15 260,00 грн, до 18.08.2021 – 292 460,00 грн.
Згідно з п. 2 Договору позики та Договору застави, в забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором був переданий в заставу автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 , який належав позичальнику на праві власності.
До 18.05.2021 відповідач частково погасила борг за Договором позики у розмірі, еквівалентному 644 дол. США, залишок боргу склав 332 804,00 грн, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» дорівнював 12 080,00 доларів США.
24.06.2021 приватним нотаріусом Кучер А.А. на адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу у розмірі 332 804,00 грн, а також сплата неустойки, передбаченої п. 10 Договору позики у розмірі 129 702,09 грн.
01.07.2021 приватним нотаріусом Лозенко В.В. було видано виконавчий напис № 1529, яким запропоновано стягнення на автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 , та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги ОСОБА_1 за договором позики.
11.10.2021 зазначений автомобіль було реалізовано шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам», вартість автомобіля склала 410 777,77 грн, з яких позивач 15.10.2021 в рахунок погашення боргу отримала 352 699,89 грн.
Відповідно до ст. ст. 625,1050 ЦК України інфляційні збитки на суму заборгованості за період з 18.05.2021 по 15.10.2021 складають 7 354,97 грн, 3 % річних – 4 130,42 грн та пеня – 50 2534,04 грн.
Загальна сума боргу за договором позики № Х180221-11 від 18.02.2021, яка підлягала поверненню відповідачем станом на 15.10.2021 становила 846 823,43 грн, з яких: 332 804,00 грн - сума основного боргу, 502 534,04 грн - сума пені, 4 130,42 грн - 3% річних, 7 354,97 грн - інфляційні збитки.
За реалізацію автомобіля, позивачем отримано 352 699,89 грн, тому сума непогашеного боргу складає 494 123,54 грн (846 823,43 грн – 352 699,89 грн = 494 123,54 грн).
Позивач прохала стягнути з відповідача на її користь залишок заборгованості в сумі 494 123,54 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 42 706,18 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 4 941,24 грн. (а.с. 108-118) 

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1  прохала рішення місцевого суду частково  скасувати та  ухвалити  у справі  нове  рішення про задоволення позовних вимог   та   стягнути на їх користь 109 806,20 грн суми позики та 2 943,63 грн 3% річних, а всього 112 752,83 грн. Також, прохала пропорційно стягнути суми судових витрат у справі. 
Рішення суду в частині відмови у стягненні пені за період з 25.06.2021 по 14.10.2021 у розмірі 372 740,48 грн та інфляційних збитків позивачем не оскаржується. 
В апеляційній скарзі зазначено, що вона належним чином не була повідомлена про день та час розгляду справи 27.10.2021. 
Зазначала, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, суд неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, порушив норми матеріального та процесуального права. 
Вказувала, що місцевий суд помилково суму 489 212,19 грн визначив як пеню, а не як залишок заборгованості.
В порушення вимог ст. 534 та вимог ст. 24 Закону України «Про заставу» місцевий суд не врахував право позивача після реалізації предмета застави та недостатності цих коштів для погашення боргу стяґнути залишок боргу в розмірі 109 806,20 грн та, що виручені від реалізації предмета застави грошові кошти були зараховані у рахунок погашення неустойки у розмірі 129 702 грн, та частини основного боргу у розмірі 222 997,80 грн.
Вважає також, що безпідставно суд відмовив у стягненні 3% річних. 
узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
У відзиві на апеляційну скаргу та доповненні на відзив (поданих у встановлений ЦПК України строк) представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Кутовий Г.І., прохав рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Вказував, що у відповідності з вимогами п. 15 Прикінцевих та перехідних положень цивільного Кодексу відповідач звільнявся від сплати пені в період дії карантину короновірусної хвороби «Соvid 19». Також вказував, що враховуючи, що сума боргу визначалася в еквіваленті до іноземної валюти, індекс інфляції застосуванню не підлягав, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц. 
Зазначив, що місцевий суд вірно врахував надані сторонами розрахунки заборгованості та вірно дійшов висновку про відсутність боргу.
Вказував, що позивачем нараховано несправедливий та неспівмірний розмір пені.
Зазначив, що в апеляційній скарзі позивач фактично хоче змінити предмет позову зі стягнення пені на стягнення основної суми боргу.
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Судом встановлено, що 18 лютого 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики № Х180221-11, предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів у сумі 356 272,00 грн, що за курсом продажі доларів в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,000 грн) на день укладення цього Договору було еквівалентно 12 724 доларів США, згідно з яким датою отримання позики є момент підписання договору, тобто 18.02.2021, кінець строку повернення 18 серпня 2021 року включно.
Відповідно до графіку повернення позики, відповідач мала повернути позивачу: до 18.03.2021 – 2 772,00 грн, до 18.04.2021 – 15 260,00 грн, до 12.05.2021 – 15 260,00 грн, до 18.06.2021 – 15 260,00 грн, до 18.07.2021 – 15 260,00 грн, до 18.08.2021 – 292 460,00 грн.
Згідно з п. 1 Договору позики, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеним цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядок передбаченому цим Договором в сумі 356 272,00 грн є еквівалентом сумі 12 724,00 доларів США, за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше 6 (шість) місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 27.01.2021. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.
Згідно з п. 2 Договору позики та Договору застави в забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором було передано в заставу рухоме майно - автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 , який належав позичальнику на праві власності.
До 18.05.2021 відповідач частково погасила борг за Договором позики у розмірі, еквівалентному 644 доларам США, залишок боргу склав 332 804,00 грн що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» дорівнював 12 080,00 доларів США.
24.06.2021 приватним нотаріусом Кучер А.А. на адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу у розмірі 332 804,00 грн, а також сплата неустойки, передбаченої п.10 Договору позики у розмірі 129 702, 09 грн.
01.07.2021 приватним нотаріусом Лозенко В.В. було видано виконавчий напис № 1529, яким запропоновано стягнення на автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 , та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги ОСОБА_3 за договором позики.
11.10.2021 зазначений автомобіль було реалізовано шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам», вартість автомобіля склала 410 777,77 грн, з яких позивач 15.10.2021 в рахунок погашення боргу отримала 352 699,89 грн.
Дослідивши вимоги позовної заяви в частині стягнення пені, місцевий суд дійшов висновку, що наявність існування форс-мажорних обставин у вигляді поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненою коронавірусом SАRS-СоV-2, є підставою не нараховувати пеню. При цьому, судом враховано, що заявлені позивачем грошові вимоги за своєю природою є пенею, нарахованою за неповернення позики за період з 25.06.2021 по 14.10.2021, тобто у період карантину, встановленого Постановою Кабінетом Міністрів України на всій України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19, а тому, в силу приписів пункту 15 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, позичальник (відповідач) звільняється від обов`язків сплачувати на користь позикодавця (позивача) пені за прострочення повернення позики, а тому місцевий суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків, місцевий суд зазначив,  що відповідно до умов договору позики від 18 лютого 2021 року позивач передала у власність відповідачу грошові кошти у сумі 356 272,00 грн, що еквівалентно 12 724,00 дол. США за курсом продажу доларів США в АТ «Приватбанк», а позичальник (відповідач у справі) зобов`язувалась повернути таку ж суму, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде еквівалентом 12 724 доларам США за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанку» на дату здійснення платежу.
Тобто, у цьому випадку предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, у зв`язку з чим витрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. 
Нараховані позивачем інфляційні втрати у сумі 3 721,88 грн задоволенню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції вже відновлені еквівалентом іноземної валюти, який застосований відповідно до умов договору позики та визначений самою позивачем у її позовній заяві (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 01 березня 2017 рок в справі №6-284цс17, Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц).
В частині позовних вимог про стягнення 3% річних за період з 19.05.2021 по 18.06.2021 в сумі 2 943,63 грн, місцевий суд, відмовляючи у їх стягненні, зазначив, що позивачем отримано значно більшу суму боргу від продажу заставного автомобіля, ніж позичальник повинна була сплатити за договором позики з урахуванням остатку боргу в гривнях, еквівалентних доларам США.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Щодо наявності порушень норм процесуального права про належне повідомлення позивача дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції. 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Полтавського районного суду від 12.07.2022 відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 01.08.2022 (а.с. 53 т.1).
Представник позивача, адвокат Гупал Р.М., який є зареєстрованим користувачем підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», 15.07.2022 подав до суду клопотання про проведення судового засідання 01.08.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в використанням сервісу «EASY CON», та прохав провести судове засідання без участі позивача. (а.с. 102)
01.08.2022 було проведено судове засідання з участю представника позивача та судом оголошено перерву до 15.08.2022. 
У подальшому розгляд справи відклався судом на 30.08.2022, 16.09.2022, 27.09.2022, 10.10.2022. 
Представником позивача, адвокатом Гупал Р.М., до суду подавалися заяви про проведення судових засідань в режимі відеоконференції (а.с. 103-104, 127, 138, 154, 207, 209, 212, 213). 
В матеріалах справи відсутні будь-які дані про результати судового засідання 10.10.2022 та дані про те, що позивач та його представник, адвокат Гупал Р.М., були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи 27.10.2022, що є порушенням вимог ст. 128 ЦПК України. 
В зазначеній частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. 

Щодо суті спору 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).
У частині першій статті 574 ЦК України вказано, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Згідно із частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (частини перша, друга статті 583 ЦК України).
У договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Опис предмета застави у договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо) (стаття 584 ЦК України).
Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
У частині першій статті 591 ЦК України зазначено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.
Статтею 24 Закону України «Про заставу» передбачено, що у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, у відповідності з договором позики від 18.02.2021 відповідач отримала в позику 356 272 грн, що в еквіваленті з курсом долара США становило 12 724  доларів  США (за курсом продажу в АТ «КБ Приватбанк» 1 долар США = 28 грн). 
Зазначені обставини сторони не оспорювали.
Пунктом 10 договору позики сторони передбачили, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальник сплачує неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. 
Разом з тим, 04 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 16 червня 2020 року№691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був доповнений пунктом 15 такого змісту: «15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України був встановлений карантин.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» вказаний карантин встановлений до 31 березня 2022 року.
Місцевий суд дійшов вірного висновку, що в період дії на території України карантину, передбачена договором неустойка не нараховується.
В зазначеній частині висновки місцевого суду сторонами в апеляційному порядку не оспорюються. 
Таким чином, у період дії карантину позичальник звільнявся від сплати штрафних санкцій, зокрема від сплати неустойки (пені) в розмірі 1% від суми займу за кожний день існування простроченої заборгованості. 
Місцевий суд установив, що до 18.05.2021 відповідач частково погасила борг за Договором позики у розмірі, еквівалентному 644 доларам США, залишок боргу склав 332 804,00 грн що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» дорівнювало 12 080,00 дол. США. 
Також, було встановлено, що в результаті реалізації заставного майна на публічних торгах (автомобіля INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер НОМЕР_1 ), у сумі 410 777,77 грн, позивач 15.10.2021 в рахунок погашення боргу отримала 352 699,89 грн,  які  за  курсом  АТ КБ «Приватбанк» 26,5500 грн за долар (станом на 15.10.2021), становить еквівалент суми 13 284 дол. США (або за визначеним в договорі курсом 1 долар = 28 грн еквівалент становить 12 596 доларів США).
Таким чином, відповідач у справі, взявши в борг суму, еквівалентну 12 724,00 доларів США, повернула позивачу борг в сумі, яка є більшою від отриманої в позику (в добровільному порядку повернуто суму еквівалентну 644 долара США та в результаті продажу заставного автомобіля - суму, еквівалентну 13 284 долара США).
Апеляційний суд зазначає, що зарахування позивачем частини отриманих від реалізації заставного автомобіля коштів в рахунок погашення неустойки у розмірі 12 9702 грн, не свідчить про наявність правових підстав для такого зарахування та законність цих зарахувань.
Обрахунки, проведені позивачем, не відповідають зазначеним вище нормам матеріального права.
Щодо стягнення 3% річних. 
З позовної заяви вбачається, що позивач прохала стягнути 3% річних за період з 18.05.2021 по 15.10.2021, виходячи із суми боргу 332 804 грн, в загальній сумі 4 130 грн 42 коп. (а.с. 6, 27 т. 1) 
Під час судового розгляду справи позивач уточнила розрахунок 3% річних, зазначивши інші періоди, зокрема: 
борг в розмірі 15 260 грн за період з 19.05.2021 по 18.06.2021 - 38,88 грн.
борг в розмірі 30 520 грн за період 19.06.2021 по 01.07.2021 - 32,61 грн.
заборгованість в розмірі 332 804 грн за період з 02.07.2021 по 14.10.2021 – 2 872,14 грн. 
Всього позивачем визначено суму 3% річних, обрахованих згідно зі ст. 625 ЦК України, у розмірі 2 943,63 грн. 
Апеляційний суд зазначає, що у відповідності з положеннями ст. 625 ЦК України вимоги позивача про сплату 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання є законними та обґрунтованими. 
Разом з тим, як зазначено вище, відповідач у справі повністю розрахувалась з позивачем за наявним боргом, та сума коштів на погашення боргу покриває в тому числі і обраховані позивачем 3% річних в розмірі 2 943,63 грн. 
Вимоги позивача у справі щодо наявності заборгованості за основною сумою позики та у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України 3 % річних задоволенню не підлягають. 
Доводи апеляційної скарги про наявність заборгованості за договором позики свого підтвердження не знайшли. 
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376  ЦПК  України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду та встановлений факт неналежного повідомлення сторони позивача про дату, час і місце розгляду справи, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Щодо перерозподілу судових витрат 
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу судом пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки за результатом апеляційного перегляду суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для відшкодування судових витрат, понесених позивачем під час апеляційного перегляду справи,- відсутні.
Ухвалою Полтавського районного суду від 15.11.2022 ухвалено залишити без розгляду заяву представника відповідача, адвоката Мальованої О.С., про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не заявляв. 
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача,  ОСОБА_1 , адвоката Гупал Р.М., - задовольнити частково. 
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 березня 2023 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                 Т.В. Одринська

В.П. Пікуль