ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2023 р.           Справа№ 910/3368/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 

   при секретарі судового засідання Бендюг І.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 16.02.2023
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну      скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 (повний текст підписано 27.09.2022)
у справі № 910/3368/22 (суддя Я.А. Карабань)
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЛЕМБЕРГМІТ» до       Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ»
про          стягнення 1    758 814,64 грн.

В судовому засіданні 16.02.2023 відповідно до ст.ст.   240,   283 ГПК України   оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
                                  Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЛЕМБЕРГМІТ» звернулось до суду з позовом до       Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ» про   стягнення 1    758 814,64 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки №22/02 від 22.02.2021 в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару. У відповідача виникла заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 1   743 907 грн. На підставі вимог ст. 625 ЦК України позивач, в тому числі, просив стягнути з відповідача 3   440,04 грн. 3% річних та на підставі п.5.4 договору 11   466,79 грн. пені.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі № 910/3368/22 позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ» на користь      Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЛЕМБЕРГМІТ» 1      743      907 грн. 81 коп. заборгованості за поставлений товар, 11      466 грн. 79 коп. пені, 3   440 грн.  04 коп. 3% річних та 26      382  грн. 22 коп. судового збору.
Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд виходив з того, що грошове зобов`язання за договором поставки    від 22.02.2021 відповідач належним чином не виконав, не сплатив повну вартість за переданий товар на підставі договору, а саме 1   743   907,81 грн. Вказана заборгованість відповідачем не спростована, доказів її сплати не надано. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором, наявні підстави для стягнення як суми заборгованості, так пені та 3% річних за період з 01.02.2022 по 24.02.2022. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач      04.11.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позову у повному обсязі, оскільки відповідач не погоджується як з розміром заборгованості, так і відповідно з розміром пені та 3% річних.
Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
- позивачем був поставлений товар у відповідності до видаткової накладної від 04.12.2021, від 18.12.2021, від 22.12.2021. Товар було частково оплачено, але податковий кредит, у відповідності до умов договору, в сумі 472   376,14 грн. від позивача не отримано. Тому відповідач, керуючись умовами договору, в однобічному порядку стягнув штраф в розмірі неотриманого податкового кредиту за незареєстрованими Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЛЕМБЕРГМІТ» податковими накладними з суми, що підлягає оплаті постачальнику за товар на загальну суму 472   376,14 грн., про що повідомив позивача листом №05-05/2 від 05.05.2022. На час застосування штрафу реєстрація податкових накладних була все ще зупинена, тому внаслідок бездіяльності постачальника щодо розблокування податкової накладної, відповідач вимушений був застосувати штраф, передбачений пунктом 5.10 Договору;
- у позивача були відсутні підстави для стягнення з відповідача у судовому порядку оплати вартості поставленого товару у квітні 2022 року на загальну суму 1   743   907,81 грн., оскільки суму в розмірі 472   376,14 грн. відповідач утримав з позивача в якості штрафу за умовами Договору;
- встановлюючи в Договорі відповідальність постачальника у виді штрафу в розмірі 20% від суми видаткової накладної, тобто у розмірі ПДВ, який сплачує покупець при оплаті поставленого товару, сторони тим самим фактично передбачили компенсацію позивачеві негативних наслідків, що можуть у нього виникнути в разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості отримання позивачем у зв`язку з цим податкового кредиту.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3368/22.
Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі № 910/3368/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
17.11.2022 матеріали справи № 910/3368/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі № 910/3368/22 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022, розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду на 22.12.2022.
22.12.2022 ухвалою Північного апеляційного господарського суду у зв`язку з неявкою представників сторін в судове засідання, відкладено розгляд справи №910/3368/22 на 16.02.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Бойчука Т.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції 16.02.2023.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
22.12.2022 до справи отримано відзив на апеляційну скаргу (сформовано в системі «Електронний суд»), в якому позивач просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі № 910/3368/22 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі № 910/3368/22  - залишити без змін. 
Обгрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу, представник позивача вказував, що видаткові накладні на поставку товару за договором поставки    від 22.02.2021 підписані відповідачем, як покупцем, без жодних зауважень та заперечень. Таким чином, відповідач підтвердив належну поставку товару за укладеним договором та його прийняття. Проте, розрахунок за отриманий товар у повному обсязі не здійснив. Видаткова накладна є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та підтверджує реальне здійснення господарської операції. Твердження апелянта, що він може втратити податковий кредит, є безпідставними. При цьому, передбачена п. 5.10 Договору відповідальність постачальника не пов`язана з виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає в разі невиконання постачальником вимог податкового законодавства. Штрафні санкції, відповідно до статей 173, 174 ГК України можуть нараховуватись лише за неналежне виконання саме основних зобов`язань. Тому, нездійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає саме на підставі податкового законодавства. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що зі сторони ДПС України до позивача чи відповідача були застосовані санкції за неправомірні дії чи помилки при направленні податкових накладних на реєстрацію.
Явка представників сторін
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції (поза межами суду) заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив її відхилити, оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився,  причини його неявки суду не відомі.
Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
   Забезпечення присутності представника в судовому засіданні є правом сторони, а не обов`язком, явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, поважних причин, з яких не може бути здійснено судовий розгляд справи у відповідності до норм процесуального закону суду не повідомлено і таких не встановлено.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із наступних встановлених обставин справи:
- 22.02.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки товару №22/02 (надалі - договір),      відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується систематично передавати у власність покупцю продовольчі товари (надалі - товар) окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов`язується приймати замовлений товар та своєчасно здійснювати оплату на умовах цього договору.
Товаром згідно з цим договором є: продукти харчування. Асортимент, найменування, кількість, ціна та загальна вартість товару зазначаються у бухгалтерських документах постачальника, а саме: видаткових накладних, які після підписання сторонами мають юридичну силу (п.п.1.2., 1.3. договору).
Відповідно до п.п.2.2., 2.3., 2.4. договору датою поставки (передачі) товару постачальника у власність покупця є дата зазначена у видатковій накладній на відпуск товару (кожної окремої партії товару). Товар вважається поставленим постачальником та переданим у власність покупця з моменту підписання покупцем видаткових накладних, які свідчать про факт отримання товар. Фактично оформлені видаткові накладні на відпуск товару, виписані відповідно до вимог діючого законодавства України, є належним підтвердженням права власності покупця на товар.
Згідно із п.4.1. договору конкретні ціни за одиницю виміру товару, що визначені у видаткових накладних, рахунку-фактурі встановлені сторонами виключно для цього договору.
Оплата покупцем товару здійснюється на підставі наданих постачальником, оформлених відповідно до законодавства, рахунку, видаткової накладної та товарно-транспортної накладної (у випадку поставки товару на умовах DDP), які постачальник виписує на кожну партію товару та передає покупцю у момент отримання товару ( п.4.4. договору).
У пункті 4.5. договору сторонами погоджено, що оплата за товар здійснюється на умовах попередньої оплати або на умовах після оплати протягом 15 банківських днів з дня підписання видаткової накладної. Попередня оплата сплачується при погодженні сторонами та на умовах виставленого рахунку.
Відповідно до п.5.4. договору при простроченні оплати за товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із п.п.8.1., 8.2. договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін. Строк цього договору починає перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього договору і діє до 31.12.2021, однак у будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами відповідно цього договору.
Відповідно до п.8.3. договору його дія вважається продовженою до 31.12.2022 у випадку відсутності заперечень сторони проти такого продовження строку дії цього договору, наданого іншій стороні протягом одного календарного місяця до моменту закінчення строку дії цього договору.
- на виконання договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 17      440      160, 21 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: №1123 від 24.02.2021, №1260 від 03.03.2021, №1740 від 29.03.2021, №2027 від 14.04.2021, №2515 від11.05.2021, №2560 від 12.05.2021, №4018 від 04.09.2021, №4209 від 16.09.2021, №4314 від 23.09.2021, №4385 від 29.09.2021, №4463 від 29.09.2021, №4422 від 02.10.2021, №4551 від 12.10.2021, №4665 від 20.10.2021, №4704 від 23.10.2021, №4704 від 23.10.2021, №4998 від 10.11.2021, №5111 від 17.11.2021, №5237 від 27.11.2021, №5355 від 04.12.2021, №5578 від 18.12.2021, №5670 від 22.12.2021, №75 від 10.01.2022, які підписані представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень і скріплені печатками товариств;
- відповідачем частково оплачено позивачу отриманий товар у загальному розмірі      15      696      252, 40 грн., що підтверджується випискою ПАТ «БАНК ВОСТОК» від 01.07.2022. Залишився несплаченим товар на загальну суму 1      743      907,81 грн. 
- враховуючи положення пункту 4.5. Договору та дату останньої видаткової накладної - 10.01.2022, кінцевим строком оплати є 31.01.2022.
- відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її сплати не надано.
   Задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача суму грошових коштів,  суд першої інстанції,  керуючись та враховуючи приписи ст. 173, 216 ГК України, ст. 712, 530, 549, 692, 610, 625 ЦК України, дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором поставки, тому наявні підстави для стягнення суми заборгованості, а також штрафних санкцій; при цьому відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Предметом позову в цій справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЛЕМБЕРГМІТ» про   стягнення заборгованості за поставлений товар, стягнення пені та 3% річних за неналежне виконання умов договору поставки.
Підставою позову визначені обставини неналежного виконання відповідачем умов договору поставки, а саме: несплата грошових коштів за поставлений товар.
Доводи апеляційної скарги поданої у справі, не спростовують висновків суду першої інстанції, яким надано належну оцінку встановленим під час розгляду обставинам справи, у зв`язку з чим відхиляються через наступне.
Відповідно до ч.1   статті 202 ЦК України   правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1   статті 509 ЦК України   зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 2   статті 509 ЦК України   передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених   статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч. 2   статті 11 ЦК України   підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою   статті 626 ЦК України   визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до частини першої   статті 207 Цивільного кодексу України   правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно із ч. 1 ст.   173, абз. 4 ч. 1 ст.   174, ч. 1 ст.   175, ч. 1,   7   ст.   179 Господарського кодексу України   цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірним зобов`язаннями та регулюються   Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених   ГК України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими   ЦК України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до частини першої статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до   ст. 712 Цивільного кодексу України   за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як встановлено судом першої інстанції, 22.02.2021 між ТОВ «Торговий дім «Лембергміт» (постачальник) та ТОВ «Ресурс-Сервіс КМ» (покупець) укладено договір поставки товару №22/02 (надалі - договір),      відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується систематично передавати у власність покупцю продовольчі товари (надалі - товар) окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов`язується приймати замовлений товар та своєчасно здійснювати оплату на умовах цього договору.
Товаром згідно з цим договором є: продукти харчування. Асортимент, найменування, кількість, ціна та загальна вартість товару зазначаються у бухгалтерських документах постачальника, а саме: видаткових накладних, які після підписання сторонами мають юридичну силу. (п.п.1.2., 1.3. договору).
Відповідно до п.п.2.2., 2.3., 2.4. договору датою поставки (передачі) товару постачальника у власність покупця є дата зазначена у видатковій накладній на відпуск товару (кожної окремої партії товару). Товар вважається поставленим постачальником та переданим у власність покупця з моменту підписання покупцем видаткових накладних, які свідчать про факт отримання товар. Фактично оформлені видаткові накладні на відпуск товару, виписані відповідно до вимог діючого законодавства України є належним підтвердженням права власності покупця на товар.
Згідно із п.4.1. договору конкретні ціни за одиницю виміру товару, що визначені у видаткових накладних, рахунку-фактурі встановлені сторонами виключно для цього договору.
Оплата покупцем товару здійснюється на підставі наданих постачальником, оформлених відповідно до законодавства, рахунку, видаткової накладної та товарно-транспортної накладної (у випадку поставки товару на умовах DDP), які постачальник виписує на кожну партію товару та передає покупцю у момент отримання товару ( п.4.4. договору).
У пункті 4.5. договору сторонами погоджено, що оплата за товар здійснюється на умовах попередньої оплати або на умовах після оплати протягом 15 банківських днів з дня підписання видаткової накладної. Попередня оплата сплачується при погодженні сторонами та на умовах виставленого рахунку.
Відповідно до п.5.4. договору при простроченні оплати за товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із п.п.8.1., 8.2. договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін. Строк цього договору починає перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього договору і діє до 31.12.2021, однак у будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами відповідно цього договору.
Відповідно до п.8.3. договору його дія вважається продовженою до 31.12.2022 у випадку відсутності заперечень сторони проти такого продовження строку дії цього договору, наданого іншій стороні протягом одного календарного місяця до моменту закінчення строку дії цього договору.
Відповідачем не заперечується, що на виконання договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 17      440      160, 21 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: №1123 від 24.02.2021, №1260 від 03.03.2021, №1740 від 29.03.2021, №2027 від 14.04.2021, №2515 від11.05.2021, №2560 від 12.05.2021, №4018 від 04.09.2021, №4209 від 16.09.2021, №4314 від 23.09.2021, №4385 від 29.09.2021, №4463 від 29.09.2021, №4422 від 02.10.2021, №4551 від 12.10.2021, №4665 від 20.10.2021, №4704 від 23.10.2021, №4704 від 23.10.2021, №4998 від 10.11.2021, №5111 від 17.11.2021, №5237 від 27.11.2021, №5355 від 04.12.2021, №5578 від 18.12.2021, №5670 від 22.12.2021, №75 від 10.01.2022, які підписані представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень і скріплені печатками Товариств.
Відповідачем частково оплачено позивачу отриманий товар у загальному розмірі      15      696      252, 40 грн., що підтверджується випискою ПАТ «БАНК ВОСТОК» від 01.07.2022. Залишився несплаченим товар на загальну суму 1      743      907,81 грн. 
Враховуючи положення пункту 4.5. Договору та дату останньої видаткової накладної - 10.01.2022, кінцевим строком оплати є 31.01.2022.
За змістом положень   статті 193 Господарського кодексу України   суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення   ЦК України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Аналогічні положення наведено й у статтях   525,   526 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини 1   статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Таким чином, враховуючи зазначені положення   Цивільного кодексу України, умови договору, відповідач повинен був здійснити оплату вартості поставленого позивачем товару в строк до 31.01.2022. Отже, строк виконання відповідачем свого обов`язку з оплати отриманого товару в сумі 1   743   907,81 грн. настав, що відповідачем здійснено не було.
Статтею 13 Цивільного кодексу України визначено, що кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам.
Виходячи з положень статті   610, частини 1 статті   612, статті   611 ЦК України, частини 2   статті 193 ГК України, відповідач порушив покладені на нього зобов`язання щодо оплати товару, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.
Згідно п. 5.4. Договору при простроченні оплати за товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми не виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини 2   статті 625 Цивільного кодексу України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Відповідачем не спростовано настання строку виконання зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару, відтак нарахування 3% річних та інфляційних втрат є правомірним.
Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних, розрахунок інфляційних втрат наданих позивачем до позовної заяви, погоджується з висновком місцевого господарського суду про їх обґрунтованість та правильність.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 1      743      907 грн. 81 коп. заборгованості за поставлений товар, 11      466 грн. 79 коп. пені, 3   440 грн.  04 коп. 3% річних.
Посилання відповідача на те, що у позивача були відсутні підстави для стягнення оплати вартості поставленого товару, оскільки внаслідок бездіяльності постачальника щодо розблокування податкової накладної відповідач вимушений був застосувати штраф, передбачений п. 5.10 договору, є безпідставними з огляду на таке.
Передбачена п. 5.10 договору відповідальність постачальника не пов`язана з виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає в разі невиконання постачальником вимог податкового законодавства.
При цьому, штрафні санкції, відповідно до статей 173, 230 ГК України, можуть нараховуватись лише за неналежне виконання саме основних зобов`язань.
Таким чином, виходячи з положень статей 173, 174 ГК України, не здійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням правил здійснення господарської діяльності - невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає саме на підставі податкового законодавства.
Водночас зазначення сторонами у договорі про обов`язок позивача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.
Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції.
В матеріалах справи відсутні докази, що зі сторони ДПС України до позивача чи відповідача були застосовані санкції за неправомірні дії чи помилки при направленні податкових накладних на реєстрацію.
Відсутня вина позивача у недоотриманні податку відповідачем в очікуваний час, оскільки позивач не порушив вимоги податкового законодавства, а ДПС України реалізувала своє право за законом, відмовивши (зупинивши) у реєстрації податкових накладних, тому позивач не вчинив помилкових (неправомірних) дій з приводу реєстрації податкових накладних, оскільки ДПС України самостійно зареєструвала спірні податкові накладні на підставі свого ж рішення і з тими ж самими реквізитами накладних, не застосовуючи жодних санкцій ні до позивача, ні до відповідача.
Зі змісту пунктів 201.10, 201.11 статті 201 Податкового кодексу України вбачається, що зазначеними нормами визначений конкретний механізм захисту прав покупця на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, тому порушення позивачем порядку оформлення та реєстрації податкових накладних, не позбавляло відповідача права на включення спірної суми до податкового кредиту.
Матеріали справи не містять доказів надходження до відповідача повідомлень про наміри застосувати до позивача штраф, у відповідності до п. п. 5.10 договору.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Виходячи з правил ч. 4   ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 276 ГПК України      встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позовних вимог.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі      ст.129 ГПК України      покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, 
                                      ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі №910/3368/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 у справі №910/3368/22 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕСУРС-СЕРВІС КМ».
4. Матеріали справи №910/3368/22  повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

          Повний текст постанови підписано  14.03.2023.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська