Справа № 349/1061/22 
Провадження № 22-ц/4808/81/23 
Провадження № 22-ц/4808/82/23 
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)
суддів:                 Максюти І.О., Томин О.О.                
секретаря                Працун В.В.
з участю                представника ОСОБА_1 адвоката Барабаша М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кредитної Спілки «Кредо» на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня  2022 року та додаткове рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 року, ухвалені у складі судді Рибій М.Г. у м.Рогатині, у справі за позовом Кредитної спілки «Кредо» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року Кредитна спілка «Кредо» звернулась в суд з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Заява мотивована тим, що 19.06.2019 між КС «Кредо» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4242А про надання 198 000,00 грн кредиту на 36 місяців. За виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором відповідно до договорів поруки № 4524, № 4524А та № 4524Б від 19.06.2019, укладених з КС «Кредо», поручилися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 та поручителями своїх зобов`язань за договорами КС «Кредо» звернулось з позовом до суду, який 10.09.2021 ухвалив рішення про його часткове задоволення. 30.06.2022 Івано-Франківський апеляційний суд за наслідком розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 10.09.2021 ухвалив рішення згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та поручителів на користь КС «Кредо» 131 013,12 грн заборгованості по тілу кредиту та 14 390,16 грн по процентах за кредитним договором № 4242А від 19.06.2019. Оскільки боржники не вчасно сплатили основну суму боргу та апеляційний суд стягнув суму боргу за процентами тільки до 06.06.2020, позивач просив відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачів інфляційні втрати за кредитним договором №4242А від 19.06.2019 у розмірі 44 729,61 грн та три проценти річних у розмірі 8 662,25 грн від простроченої суми - 131 013,12 грн за період з 01.06.2020 по 01.07.2022, а всього разом 53 391,86 грн.
У подальшому позивач зменшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку інфляційні втрати за кредитним договором №4242А від 19.06.2019 у розмірі 21 970,12 грн та три проценти річних у розмірі 6 756,28 грн від простроченої суми - 131 013,12 грн за період з 01.06.2020 по 01.02.2022, а всього разом 28 726,40 грн.
Рішенням Рогатинського районного суду від 23 вересня 2022 року в позові Кредитної спілки «Кредо» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання відмовлено повністю.
У вересні 2022 року представник  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,адвокат -Барабаш  В.Г. надіслав до суду заяву про стягнення судових витрат, в якому просив стягнути з Кредитної спілки «Кредо» на користь ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 судові витрати пов`язані з наданням правової допомони в розмірі 7 000, 00 грн.
Додатковим Рішенням Рогатинського районного суду від 10 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Кредо» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання, задоволено частково.
Стягнуто з Кредитної спілки «Кредо» на користь ОСОБА_1 , витрати понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 4 000,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду Кредитна спілка «Кредо» подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваних рішень та просить ухвалити нове рішення яким позовні вимоги КС «Кредо» задовольнити та скасувати додаткове рішення в повному обсязі. Зокрема, апелянт вказує на те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таким чином, з дати встановленої повідомленням-вимогою про дострокове повернення кредиту — 06.06.2020, і до дати його фактичного погашення позики 05 жовтня 2022р., зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором №4242А від 19.06.2019 року не припинилося. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 05 жовтня 2022 року - дата остаточного погашення заборгованості, примусово стягнутої з боржників Рогатинською ДВС, за судовим рішенням, і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед кредитною спілкою за Кредитним договором припинилися. Тому, кредитна спілка вважає, що має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, з урахуванням діючої норми п.18 Прикінцевих Положень ЦК України, яка і призупиняє можливість нарахування та стягнення згідно ст. 625 ЦК України - але лише з 24.02.2022р. а не з початком дії карантинних обмежень як про це вказав у своєму рішенні Рогатинський районний суд. Вважає, що суд помилково трактував нарахування згідно ст. 625 ЦК України як неустойку (штраф, пеню), внаслідок чого неправильно застосував норми ЗУ «Про споживче кредитування», згідно яких неустойка, пеня, штраф по прострочених грошових зобов`язаннях не нараховується з початком введення в Україні карантинних обмежень. Таким чином, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума компенсаційного характеру, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником такого зобов`язання. 
Також не погоджуючись з додатковим рішенням суду КС «Кредо» ставить питання про скасування додаткового рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви. Вказує, що сума стягнення 4 000 грн витрат на правову допомогу не співмірна з реальним обсягом професійно-правової допомоги адвоката в суді першої інстанції. Зазначає про незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у Рогатинському районному суді та нетривалість судових засідань. 
10 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи подані апелянтом просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення першої інстанції без змін. Разом з тим, просить стягнути з КС «Кредо» в користь ОСОБА_1 додатково 1 000 грн витрат на правову допомогу за підготування відзиву. Зокрема, вказує, що законодавець застосувавши вираз - «та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором», з 01.03.2020 року звільнив від відповідальності перед кредитодавцем за всі платежі (в т.ч. ч.2 ст.625 ЦКУ) за прострочення виконання, незалежно від майбутнього найменування: крім відсотків, адже такі не сплачуються за прострочення виконання, а як плату за користування коштами.
Представник ОСОБА_1 адвокат Барабаш В.Г. заперечив доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а подану скаргу безпідставною.
Колегія суддів відхиляє клопотання представника Кредитної Спілки «Кредо» про відкладення розгляду справи через його відрядження, оскільки ним вказані обставини для відкладення розгляду справи не підтверджені жодними доказами. Крім цього, позивачем у цій справі є юридична особа, яка мала можливість забезпечити участь у розгляді справи належного представника на свій розсуд, так як була завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи.
Отже, у встановленому законом порядку представник Кредитної Спілки «Кредо» повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності. 
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
       Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. 
Постановляючи рішення про відмову Кредитній спілці «Кредо» у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. 
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з огляду на необхідність дотримання принципу співмірності розміру витрат із складністю справи та виконаної адвокатом роботи, враховуючи підготування відзиву на позов включає в себе вивчення матеріалів справи, аналіз законодавства та судової практики, з КС «Кредо на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 4 000,00 грн.
Ухвалені судом першої інстанції рішення відповідають вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 19.06.2019 між КС «Кредо» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4242А про надання 198 000,00 грн кредиту на 36 місяців (до 19.06.2022) із сплатою 28 процентів річних, що підтверджується копією такого договору.
В цей же день, тобто 19.06.2019 між КС «Кредо» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки № 4524, № 4524А та № 4524Б, за якими забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 4242А від 19.06.2019. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30.06.2022 рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10.09.2021 в частині позовних вимог кредитної спілки «Кредо» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.
Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги кредитної спілки «Кредо» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Кредо» 131 013,12 грн заборгованості по тілу кредиту та 14 390,16 грн по процентах за кредитним договором № 4242А від 19.06.2019, а всього 145 403,28 грн.
На підтвердження судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, надано копію договору про надання правової допомоги та представництва, укладеного 02.09.2022 між ОСОБА_1   та адвокатом Барабашом В. Г., копію акта прийому-передачі наданих послуг від 23.09.2022.
Згідно із заявою робота адвоката включає:
-попереднє вивчення документів, консультації та роз`яснення замовнику - 200 грн;
-ознайомлення із матеріалами справи та доданими документами - 300 грн;
-аналіз законодавства, аналіз наданих доказів, юридичний аналіз складності справи, аналіз судової практики, у тому числі практики апеляційних судів та касаційного суду у складі Верховного Суду щодо предмету та підстав позову - 1000 грн;
-консультації та роз`яснення з правових питань після здійсненого аналізу, вироблення та погодження правової позиції у справі після вивчення та аналізу - 500 грн;
-підготовка відзиву до суду першої інстанції - 2000 грн;
-участь в судових засіданнях в суді першої інстанції - 2000 грн за одне засідання (23.09.2022).
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, із договорів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Установлено, що ОСОБА_1 виконала рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 30.06.2022 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4242А від 19.06.2019 у розмірі 145 403,28 грн та повернула борг двома платежами: 02.08.2022 року - 109 500 грн (квитанція №0.0.2651970348.1) та 50 193,55 грн - 05.09.2022 року ( квитанція №0.0.2663750147.1).
Відтак, позивач просив відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачів у солідарному порядку інфляційні втрати за кредитним договором №4242А від 19.06.2019 у розмірі 21 970,12 грн та три проценти річних у розмірі 6 756,28 грн від простроченої суми - 131 013,12 грн за період з 01.06.2020 по 01.02.2022, а всього разом 28 726,40 грн посилаючись на те, що зобов`язання за кредитним договором виконано належним чином тільки після повної сплати заборгованості, тобто 01.02.2022.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, зазначила, що правові висновки, подібні до викладених у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Крім того, Верховним Судом в постанові від 01.07.2020 у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо ідентичних правовідносин (такого ж спору).
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Зокрема, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентіврічних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. 
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Відтак, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19) та в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 761/29213/18 (провадження № 14-541цс19), а також у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, на яку посилається Касаційний цивільний суд, оскільки при розгляді адміністративних справ субсидіарно можливо застосовувати і норми ЦК України та, приймаючи до уваги висновок про акцесорні вимоги, зазначені вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Виходячи з вищевикладеного доводи апеляційної скарги про те, що КС «Кредо» має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, з урахуванням діючої норми п.18 Прикінцевих Положень ЦК України, яка і призупиняє можливість нарахування та стягнення згідно ст. 625 ЦК України - але лише з 24.02.2022р. не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.
Пункти 15,18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, щоу разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена
відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
П. 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування»У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит(в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення.В тому числі, але не виключно,споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056'1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусноїхвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Ураховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що предметом позову є стягнення заборгованості яка виникла на підставі прострочення внесення коштів за договором про споживчий кредит, у такому випадку відповідачі звільнені від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження  № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження  № 61-44217св18).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції було понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн, на підтвердження яких адвокат Барабаш В.Г. надав: копію договору про надання правової допомоги та представництва, укладеного 02.09.2022 року між ОСОБА_1 , та адвокатом Барабашом В.Г. , копію акта прийому передачі наданих послуг від 23.09.2022 року.
Згідно із завою робота адвоката включала в себе:
-попереднє вивчення документів, консультації та роз`яснення замовнику - 200 грн;
-ознайомлення із матеріалами справи та доданими документами - 300 грн;
-аналіз законодавства, аналіз наданих доказів, юридичний аналіз складності справи, аналіз судової практики, у тому числі практики апеляційних судів та касаційного суду у складі Верховного Суду щодо предмету та підстав позову - 1000 грн;
-консультації та роз`яснення з правових питань після здійсненого аналізу, вироблення та погодження правової позиції у справі після вивчення та аналізу - 500 грн;
-підготовка відзиву до суду першої інстанції - 2000 грн;
-участь в судових засіданнях в суді першої інстанції - 2000 грн за одне засідання (23.09.2022).
Загальна сума на надання правової допомоги відповідно до наданого адвокатом Барабашем В.Г. опису надання послуг складає - 6 000 грн. 
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що адвокатом Барабашем В.Г. не надано документів, підтверджуючих оплату послуг адвоката оскільки, як уже зазначено вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Разом з тим, задовольняючи частково заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат понесених на правничу допомогу суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стягнувши з Кредитної Спілки «Кредо» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу з огляду на надані докази щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу: врахувавши складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони в розмірі 4 000 грн.
Розмір понесених витрат на таку суму відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт та ОСОБА_1 не оспорюється.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу. 
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Кредитної Спілки «Кредо»залишити без задоволення. Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2022 року та  додаткове рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2022 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 09 лютого 2023 року.

Судді:                                                                В.Д. Фединяк
                                                                       І.О. Максюта
                                                               О.О. Томин