ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року	Львів	Справа № 380/16730/22 пров. № А/857/2813/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Головного управління Національної поліції у Львівській області та Головного управління МВС України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року, головуючий суддя – Хома О.П., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,- 

                                                     В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2022 року позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУ НП у Львівській області, ГУ МВС України у Львівській області, в якому просила визнати протиправними дії відповідачів  щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористанні 123 доби відпустки при звільненні; зобов`язати нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію за невикористанні 123 доби відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Національної поліції 20.10.2022 року, без врахування податків і зборів.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Вказує, що у зв`язку із втратою чинності Закону України «Про міліцію» та набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію» відбулась реорганізація, на підставі якої ГУ НП у Львівській області стало правонаступником ГУ МВС у Львівській області.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані 123 дні щорічної основної та додаткової відпустки, виходячи з її грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби Національної поліції України 20.10.2022 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 123 дні щорічної основної та додаткової відпустки, виходячи з її грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в Національній поліції України 20.10.2022 року, зі стягненням обов`язкових податків та зборів.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ НП у Львівській області та ГУ МВС України у Львівській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу ГУ НП у Львівській області обґрунтовує тим, що  у наказі про звільнення від 20.10.2022 року №506 о/с відомості про виплату компенсації за невикористанні відпустки за 2020 та 2021 роки відсутні, натомість  визначено кількість днів невикористаної позивачем відпустки. Наказ від 20.10.2022 року №506 о/с є актом індивідуальної дії і позивачем не оскаржено. Крім цього, вказує, що жодним нормативним актом не встановлено, що Національна поліція України є правонаступником органів міліції, а тому ГУ НП у Львівській області як новостворена установа не повинна відповідати за зобов`язаннями ГУ МВС у Львівській області, а саме за невиплату компенсації за невикористанні відпустки.
ГУ МВС України у Львівській області у поданій апеляційній скарзі зазначає те, що до спірних правовідносин не застосовується норми КЗпП та ЗУ «Про відпустки», оскільки норми Положення №114 є спеціальними, якими слід керуватись. 
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01.09.1997 року по 20.10.2022 року проходила службу в органах внутрішніх справ та в Національній поліції України.
Наказом ГУ НП України у Львівській області «Про особовий склад» від 20.10.2022 року №506 о/с ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУ НП (через хворобу).
Стаж служби в поліції ОСОБА_1 при звільненні в календарному обчисленні становить 25 років 01 місяць 18 днів.
При звільненні позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році у кількості 13 діб основної відпустки та 11 діб додаткової відпустки та встановлено премію за жовтень 2022 року у розмірі 24,691%.
Позивач 03.11.2022 року звернулася до відповідачів із запитами про надання інформації про виплату їй компенсації за невикористані впродовж 2000-2021 років відпустки і просила, у випадку не виплати такої компенсації, провести відповідні виплати.
Позивач стверджувала, що відповіді на вказані запити вона не отримала.
Одночасно позивач подала запити про надання завірених копій особових карток з інформацією про всі розміри встановленого грошового забезпечення, про накази, відповідно до яких на осіб покладається тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами, та про накази, згідно до яких особам надаються відпустки та періоди відпусток.
Супровідним листом від 09.11.2022 року №С-209/зі/17/01-2022 ГУ НП у Львівській області направлено архівні відомості щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення та інших виплат за час проходження служби в поліції у період з 07.11.2015 року по 20.10.2022 року.
Супровідним листом від 17.11.2022 року №С-205/зі/17/01-2022 ГУ МВС у Львівській області направлено копії особових карточок на грошове забезпечення у період з 2000 по 2015 роки. Карточку за 2002 рік не видано по причині перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною.  
Супровідним листом від 18.11.2022 року №С-2018/зі/17/01-2022 ГУ НП у Львівській області направлено копії особових карточок на грошове забезпечення за 2015-2018 роки. Копії карточок за 2019-2021 роки не видано по причині перебування таких на оформлені до передачі на зберігання до архіву і будуть надані додатково з карточкою за 2022 рік.
Кількість днів невикористаної відпустки становить 123 дні, визнається сторонами і не є предметом доказування.
Неповнота нарахування та виплати відповідачем грошового забезпечення у виді компенсації за невикористанні дні відпусток при звільнені зумовила звернення позивача в суд з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідач не нарахував та не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за невикористані 123 дні щорічної основної та додаткової відпустки, що дає підстави стверджувати про бездіяльність. При цьому, права позивача, яка проходила службу в органах внутрішніх справ, збереглися за нею під час служби в поліції, тому ГУ НП у Львівській області як на працедавець ОСОБА_1 зобов`язано було  провести повний розрахунок при звільненні позивача зі служби в поліції, включаючи виплату спірної компенсації.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (чинний до 02.07.2015 року).
Статтею 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.
Стаття 22 Закону України «Про міліцію» передбачає, що держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.
Розділом VI пункту 49 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ (надалі - Положення), затверджуваним Кабінетом Міністрів України передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а)чергові; б)короткострокові; в)через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.
Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються.
При визначенні тривалості відпусток не враховується також час, необхідний на дорогу до місця проведення відпустки і назад, у тому числі при поділі відпустки на дві частини, а також при відкликанні працівника з відпустки.
При наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.
Згідно пункту 51 Розділу VI Положення, тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років -35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.
Пунктом 52 Розділу VI Положення визначено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.
Відповідно до пункту 56 Розділу VI Положення, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.
Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Відповідно до частини 1 статті 92 Закону № 580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначеними цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Відповідно до частини 2 статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Відповідно до частини 9 статті 93 Закону№ 580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
Згідно із частиною 10 статті 93 Закону № 580-VIII, поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Згідно з абзацом другим пункту 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських визначає Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260
Відповідно до п.8 розділу III вищевказаного Порядку за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому, одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Системний аналіз змісту вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що позивач при звільнення зі служби набув право на компенсацію невикористаних днів відпустки.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року по зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) вирішено спір за подібних спірних правовідносин. Зазначене судове рішення є релевантним до розглядуваного спору і висновки ВП ВС безумовно заслуговують на увагу та підлягають врахуванню, однак в даному випадку невиплата позивачеві компенсації за невикористані дні додаткової відпустки не пов`язана із правозастосуванням відповідачем спеціального законодавства, а обумовлено в першу чергу не зверненням позивача за отриманням додаткової та щорічної відпустки у відповідному році служби та невизначенням у наказі про звільнення, який не оскаржувався та є чинним, не використаних днів відпустки, які підлягали компенсації.
Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому, не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.
В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З огляду на неврегулювання положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи КЗпП України, Закону України "Про відпустки".
Відповідно до норм частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Суд наголошує, що компенсація за невикористані додаткові відпустки не обмежується тільки роком звільнення поліцейського та поширюється на роки, що передували звільненню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23.10.2019 по справі №826/8185/18, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Верховний Суд у складі суддів судової палати у постанові від 19.01.2021 в справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16 і повважав правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23.10.2019 в справі №826/8185/18 з таких підстав.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналізуючи наведені норми законодавства, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
З матеріалів справи слідує, що відповідно до листа ГУ НП у Львівській області від 06.12.2022 №С-278/Зі/05/43-2022, у позивача за період служби в поліції залишились невикористані дні щорічних основних та додаткових відпусток, зокрема: за 2019 рік – 06 діб додаткової відпустки; за 2020 рік - 04 доби додаткової відпустки; за 2021- 10 діб основної та 15 діб додаткової відпустки.
Згідно з листом ГУ МВС у Львівській області від 27.12.2022 №С-307/Зі/13-2022, у позивача залишились також невикористаними: 30 діб основної відпустки за 2000 рік; 30 діб основної відпустки за 2004 рік; 19 діб основної та 05 діб додаткової відпустки за 2009 рік та 04 доби додаткової відпустки за 2013 рік.
Відтак, загальна кількість невикористаних днів основної та додаткової відпустки за період служби позивача в органах внутрішніх справ і в поліції становить 123 дні.
Натомість, відповідач не нарахував та не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за невикористані 123 дні щорічної основної та додаткової відпустки, що дає підстави стверджувати про бездіяльність.
Щодо покликання апелянта, що Головне управління Національної поліції у Львівській області є новоствореною установою і не є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, а тому не повинно відповідати за зобов`язання останнього, а саме невиплату компенсації за невикористані відпустки, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, з огляду на таке
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області та його структурні підрозділи і одночасно утворено як юридичну особу публічного права, зокрема, Головне управління Національної поліції у Львівській області.
Преамбулою Закону України «Про міліцію» визначалось, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Отже, держава, ліквідувавши один державний орган, - міліцію, створила інший державний орган, - Національну поліцію, поклавши на останній, у тому числі, виконання завдань і функцій ліквідованого органу.
Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року (справа 826/26414/15), Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулювали правову позицію згідно з якою, ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.
Водночас, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом також у постановах від 20 травня 2019 року (справа № 823/5357/15), від 12 грудня 2018 року (справа № 823/5397/15), від 13 березня 2019 року (справа № 826/751/16).
Незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області, де позивач проходив службу до 06.11.2015, саме на Головне управління Національної поліції у Львівській області необхідно покласти зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
Крім цього, відповідно до абз. 2 п. 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIIІ, за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції у Львівській області та Головного управління МВС України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі №380/16730/22 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький