ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5717/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 березня 2023 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ПФ України в м.Києві, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 19.05.2003 по 14.04.2004, з 15.04.2004 року по 18.01.2005, з 19.01.2005 по 06.04.2010, з 21.04.2010 по 13.03.2015, з 17.03.2015 по 18.11.2021, починаючи з моменту звернення за перерахунком пенсії, а саме з 01.12.2021;
- зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням кратності стажу роботи, а саме у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 19.05.2003 по 14.04.2004, з 15.04.2004 по 18.01.2005, з 19.01.2005 по 06.04.2010, з 21.04.2010 по 13.03.2015, з 17.03.2015 по 18.11.2021, починаючи з моменту звернення за перерахунком пенсії , а саме з 01.12.2021.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що з 01.01.2004 час трудової діяльності на роботах, передбачених ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується в одинарному розмірі.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що пенсійним органом не враховано пільгового стажу позивача в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
В силу п.3 ч.1 ст.311 КАС України, беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком з 01.12.2021, яка призначена з урахуванням загального стажу роботи 54 роки 7 місяців 4 днів (а.с.10).
За наслідком звернення позивача до ГУ ПФ України в м.Києві із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обчислення стажу роботи (у подвійному розмірі) відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.4) листом від 12.01.2022 №2600-0308-8/5046 позивача повідомлено, що до стажу роботи у подвійному розмірі підлягає зарахуванню лише період роботи з 07.01.1991 по 09.04.2001 та з 12.04.2001 по 03.04.2003.
Вважаючи безпідставним не зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі періоди з 19.05.2003 по 14.04.2004, з 15.04.2004 року по 18.01.2005, з 19.01.2005 по 06.04.2010, з 21.04.2010 по 13.03.2015, з 17.03.2015 по 18.11.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем протиправно здійснено позивачу розрахунок трудового (страхового) стажу у закладах, передбачених ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в одинарному розмірі.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законом України «Про пенсійне забезпечення», який гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються, зокрема трудові пенсії, в тому числі, за віком.
Відповідно до п.2 р.XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії призначаються за нормами цього Закону, виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Згідно з п.16 наведеного розділу до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік № 909), розділ 2 якого «Охорона здоров`я» визначає, що до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.
З матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 19.05.2003 по 14.04.2004 працював на посаді нарколога Центральної районної поліклініки в Деснянському районі міста Києва; з 15.04.2004 по 18.01.2005 - лікаря психіатра-нарколога Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5; з 19.01.2005 по 06.04.2010 - лікаря нарколога Центральної районної поліклініки в Деснянському районі міста Києва; з 21.04.2010 по 13.09.2015 - лікаря психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2; з 17.03.2015 по 18.11.2021 - лікаря психіатра, лікаря нарколога Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.
Наведені обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача (а.с.6-9) та уточнюючими довідками (а.с.11-15), які подавались позивачем до ГУ ПФ України в м.Києві разом із заявою про перерахунок пенсії (а.с.4).
Право позивача на зарахування вказаних періодів роботи у відповідних закладах охорони здоров`я до стажу роботи у подвійному розмірі визначене ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка не містить положень щодо не застосування даної норми до трудової діяльності, що мала місце після 01.01.2004.
Так, відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 наведеної статті передбачено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
В той же час, стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не визначає пільгового періоду обчислення стажу роботи, а закріплює зарахування роботи у відповідних закладах охорони здоров`я до стажу роботи у подвійному розмірі.
Таким чином, твердження скаржника про відсутність підстав для застосування подвійного розміру стажу роботи позивача на відповідних посадах не ґрунтуються на нормах пенсійного законодавства. 
Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Отже, Основним Законом України встановлено неможливість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, що додатково свідчить про безпідставність відмови в зарахуванні до стажу позивача періодів його роботи з 19.05.2003 по 14.04.2004, з 15.04.2004 року по 18.01.2005, з 19.01.2005 по 06.04.2010, з 21.04.2010 по 13.03.2015, з 17.03.2015 по 18.11.2021 в подвійному розмірі.
При цьому, позивачу призначено пенсію за віком, а тому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на норми законодавства, які регулюють розрахунок пенсій за вислугу років.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 
Текст постанови виготовлено 09 березня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма