Справа № 127/16392/21
Провадження № 22-ц/801/354/2023
Категорія: 40
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2023 року	Справа № 127/16392/21	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                Ковальчука О. В.,
суддів:                            Якименко М. М., Панасюка О.С.,
за участі секретаря Луцишина О. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 06 грудня 2022 року у м. Вінниці, дата складання його повного тексту 06 грудня 2022 року,
В С Т А Н О В И В:

       У червні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі – АТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з якої фактично вбачається, що відповідно до укладеного кредитного договору №VIW3GK02191673 від 02 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 33 500,00 дол. США на наступні цілі: 25000,00 дол. США – на купівлю нерухомості, 8500,00 дол. США – на сплату страхових платежів, у випадках передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,92 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору. Кінцевий термін повернення кредиту – 01 жовтня 2027 року.
В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором того ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки № VIW3GK02191673, згідно якого відповідач передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 . Цей договір також поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки. Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. 
В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 14 травня 2021 року мав заборгованість перед позивачем в сумі 15898,43 дол. США, яка складається з: 7141,23 дол. США – заборгованості за тілом кредиту; 2689,26 дол. США – заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 2302,10 дол. США – заборгованості по комісії за користування кредитом; 3765,84 дол. США – пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
АТ КБ «Приват Банк також зазначило, що не надавало своєї згоди на реєстрацію фізичних осіб за адресою предмету іпотеки, реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватися на підставі рішення суду.         
Пославшись на викладене, АТ КБ «Приват Банк» просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № VIW3GK02191673 від 02 жовтня 2007 року звернути стягнення на будинок загальною площею 80,90 кв.м. та земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані/проживають у житловому будинку, що розташований за вищезгаданою адресою.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, АТ КБ «Приват Банк», посилаючись на 
неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,  порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
       Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.
Ст. 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VIW3GK02191673, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 33 500,00 дол. США на наступні цілі: 25000,00 дол. США – на купівлю нерухомості, 8500,00 дол. США – на сплату страхових платежів, у випадках передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,92 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту 
згідно п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору. Кінцевий термін повернення кредиту – 01 жовтня 2027 року (а.с. 15-17, том 1).
       У п. 7.3 вказаного договору зазначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає: іпотека цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; договір поруки № VIW3GK02191673 від 02 жовтня 2007 року, укладений з ОСОБА_2 .
       Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням від 02 жовтня 2007 року та випискою по особовому рахунку відповідача (а.с. 18, 40-136, том 1).
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, того ж дня між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приват Банк» укладено договір іпотеки будинку № VIW3GK02191673, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 35.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем.
Згідно з п. 35.3 вказаного договору, в забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодавець надає в іпотеку нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з господарськими будівлями площею 80,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_4 . У відповідності ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється і на земельну ділянку загальною площею 0,0580 га, на якій розташований вказаний будинок (а.с. 19-21, том 1).
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2015 року у цивільній справі № 127/15250/15-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) про дострокове стягнення кредиту задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № VIW3GK02191673 від 02 жовтня 2007 року в розмірі: 21876,66 дол. США – заборгованості за тілом кредиту; 1257,95 дол. США – заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 4483,01 грн. – заборгованості по комісії; 153,72 грн. – пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за кредитним договором; 250,00 грн. – штрафу (фіксована частина); 1167,21 дол. США – штрафу (процентна частина). В іншій частині позовних вимог відмовлено, оскільки порука є припиненою, з підстав зміни зобов`язання без згоди поручителя, в наслідок чого збільшився обсяг його відповідальності (https://reyestr.court.gov.ua/Review/54487715).
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2018 року у цивільній справі №127/24667/17 позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено частково та виселено ОСОБА_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з житлового будинку, який розташований за цією ж адресою, без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні вимоги про виселення інших осіб, які зареєстровані та проживають у цьому житловому будинку зі зняттям з реєстраційного обліку у органах МВС України без надання іншого жилого приміщення відмовлено (а.с. 236-237, том 1).
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 листопада 2016 року право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями було зареєстроване 01 листопада 2016 року за ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с. 192-193, том 1). 
Постановою Верховного Суду від 10 березня 2021 року у цивільній справі №127/2209/18 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування рішення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, оскільки позов в цій частині було пред`явлено до неналежного відповідача та житловий будинок ОСОБА_1 повністю підпадає під вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині рішення залишено без змін. Таким чином, було скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на спірний житловий будинок (а.с. 194-207, том 1).
У вказаній постанові міститься посилання на те, що згідно з рішенням Вінницької міської ради від 25 грудня 2015 року №71 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниці» назву вулиці «Червонофлотська» змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відповідно до довідки від 02 листопада 2012 року №5473, виданої КП «ВМБТІ» встановлено, що згідно з додатком 3/79 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04 серпня 1987 року №200 будинку АДРЕСА_4 присвоєно №31.
       Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 07 липня 2021 року ОСОБА_1 з 23 листопада 2007 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 35-36, том 1).
       Відповідно до довідки квартального комітету «Добробут» від 13 січня 2022 року №17 ОСОБА_1 проживає (зареєстрований) за адресою: АДРЕСА_5 . До складу його сім`ї входять: дружина – ОСОБА_3 , дочка – ОСОБА_4 , 2007 року народження та дочка – ОСОБА_5 , 2009 року народження (а.с. 225, том 1).
Згідно з висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29 вересня 2022 року № 01/00/011/151779 Орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним виселення дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з будинку АДРЕСА_2 (а.с. 9, том 2).
Згідно статуту АТ КБ «Приват Банк» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 року  № 594 АТ КБ «Приват Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк» (а.с. 28-29, том 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ч.1  ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст.ст.1, 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.
Відповідно до ст.ст.12, 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).        
Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникає в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги про дострокове погашення боргу та за умови її невиконання.
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Протягом часу позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). 
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Суд першої інстанції, встановивши, що банк 21 травня 2015 року направивши  позичальнику та поручителю повідомлення, в якому вимагав погасити заборгованість, заявивши про зміну терміну повернення кредиту, а також пред`явивши 25 червня 2015 року позов у цивільній справі № 127/15250/15-ц до ОСОБА_1  та ОСОБА_2  (поручителя) про дострокове стягнення розміру заборгованості за кредитним договором змінив строк виконання зобов`язання, тому він набув право пред`явлення позову до іпотекодавця протягом трьох років починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме по закінченню тридцяти днів після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, тобто у 2015 році, однак з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся лише у 2021 році, тобто із значним пропуском встановленого законодавством трирічного строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, а також враховуючи, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, дійшов вірного висновку про те, що в даній справі підлягають застосуванню положення ст. 267 ЦК України про відмову у задоволенні позову внаслідок спливу строку позовної давності.
Доводи апеляційної скарги про те, позовна давність договору іпотеки відповідає строку позовної давності кредитного договору і становить п`ять років апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. 
Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі предмет іпотеки, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. У випадку порушення боржником умов кредитного договору або договору іпотеки іпотекодержатель реалізує своє право звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором. Отже, саме на підставі договору іпотеки виникла вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до іпотекодавця, що є відмінною від вимоги про стягнення заборгованості та не є такою, що виникла з кредитного договору. Скориставшись передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом вимагати дострокового погашення кредитної заборгованості, позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та встановив новий строк виконання цього зобов`язання. 
У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 зазначено, що «слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.
Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги в цій частині.
Враховуючи наведене, відсутні й підстави для задоволення вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про виселення, як похідної.
Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.
Головуючий                                                                       О. В. Ковальчук

Судді :                                                                                        М. М. Якименко

                                                                                                       О. С. Панасюк