Ухвала
 
28 грудня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 337/1900/22
провадження № 61-13093ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення стягнення аліментів на утримання дитини,
 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась донька, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2019 року. Сторони у справі разом ніколи не проживали, у зареєстрованому шлюбі не перебували. За домовленістю батьків, малолітня дитина з місячного віку, починаючи з 05 лютого 2019 року почала проживати разом із батьком, з яким наразі фактично безперервно й проживає, тобто усе своє життя. Постановою Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року у справі 336/3744/19 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2020 року та задоволено первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Визначено місце проживання доньки з матір`ю, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання доньки з батьком, стягнення аліментів та коштів на утримання відмовлено. Проте виконати рішення суду про визначення місця проживання дитини разом із відповідачкою не виявилось можливим, оскільки дитина не знає матері, численні спроби насильної передачі, проти волі самої дитини до матері негативно вплинули на здоров`я дитини, дитина отримала нервовий зрив та захворіла. Позивач був вимушений займатися лікуванням та відновленням психологічного стану дитини. Починаючи з лютого 2019 року спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні. Натомість, кошти, які отримує відповідач витрачає на власні потреби. Протягом усього життя дитини та на момент звернення з позовом відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати свою дитину. Кошти, які надходять відповідачу в рахунок аліментів використовуються на власні потреби і не перераховуються доньці. В інтересах малолітньої доньки, позивач вимушений звернутися до суду з цією позовною заявою у зв`язку з тим, що після юридичного визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, дитина продовжила фактично проживати разом із рідним батьком за адресою його мешкання та на його повному матеріальному і фінансовому забезпеченні.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд припинити стягнення аліментів, утриманих з ОСОБА_1 за судовим наказом, виданим 25 січня 2021 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя у справі № 337/5795/20.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, в задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку всім доказам у справі, керувався тим, що позивачем не наведено беззаперечних обставин, які мають істотне значення для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 .
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят  розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.
 
Предметом спору у цій справі є вимога про припинення стягнення аліментів, яка не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики.
 
Відтак, справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Крім того, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2022 року, справу віднесено до категорії малозначних, відтак застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним.
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить. 
 
Посилання ОСОБА_1 на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.
 
Крім цього доводи заявника фактично полягають у незгоді з оцінкою судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
 
Верховний Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), який вказував, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак