ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/118/23 Справа № 185/4847/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Косюк А. П. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 січня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Букура М.Є. у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції розглянувши апеляційну скаргу захисника Букура М.Є. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,приватного підприємця, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:

       Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 гривень.
        ОСОБА_1 визнано винним у тому, що 27 червня 2022 року о 20.25 год. в м. Павлоград, вул. Дніпровська, 325 він керував автомобілем RENAULT н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода). Від продуття алкотестера «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння, а також від проходження медичного огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України. Зазначені дії органом внутрішніх справ кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КупАП.

       В апеляційній скарзі захисник Букур М.Є. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1  просить скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року та закрити провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
       В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що:
- у справі про адміністративне правопорушення відсутній відеозапис з нагрудних камер поліцейських ВРПП Павлоградського РВП Днепропетровскій області або реєстратора з патрульного автомобілю;
- працівники поліції не роз`яснювали водію ОСОБА_1 його права та обов`язки;
- у справі немає доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинення його патрульними поліцейськими;
- з пояснень свідків незрозуміло, з якими саме ознаками сп`яніння перебував водій ОСОБА_1 , чи були підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння та від якого саме огляду відмовляється водїй, на місці зупинки, чи від огляду в закладі охорони здоров`я. 
- в матеріалах справи немає акта відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу.

       Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його адвоката Букура М.Є., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
       Відповідно до роз`яснень п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. 
       Стаття 9 КУпАП закріплює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1  дотримався цих вимог закону в повному обсязі. 
       Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
       Винність ОСОБА_1  у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №057283 від 27 червня 2022 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 27 червня 2022 року, відповідно до якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. Вказаний акт підписаний працівником поліції, свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 27 червня 2022 року; поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; рапортом інспектора ВРПП Павлоградського РВП Пугача О. від 27 червня 2022 року.
       Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, та в адміністративних матеріалах відсутні докази, які б їх спростовували.
       Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. До того ж, ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього будь-яких заперечень по факту його складання не надав, жодної незгоди в протоколі не зазначив, тож, незгода останнього з діями інспекторів поліції, на що є посилання в поданій апеляції, та на чому наполягала сторона захисту в судовому засіданні, не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
       Апеляційні доводи щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля ОСОБА_1 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія у присутності двох свідків від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та має наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону. 
       Доводи ж апеляційної скарги про те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не роз`яснювалися права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та 268 КупАП, є безпідставними, оскільки відповідно до протоколу останньому. були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КупАП. 
       Також у відповідності до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. В даному випадку огляд водія ОСОБА_1 відбувався в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що цілком узгоджується з приписами вищезазначеної норми закону, а тому відсутність в даному випадку відеозапису з бодікамер працівників поліції не є істотним порушенням вимог чинного законодавства.
Посилання адвоката в своїй апеляції на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є необґрунтованими та спростовуються як письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, так і показами допитаних судом першої інстанції під час судового розгляду свідків. Крім того, в даному випадку зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 у присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку, тобто порушення п.2.5 ПДР, а місцевим судом останнього було визнано винним саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що складає самостійний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КупАП.
Як убачається з приписів статті 266 КупАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.
       У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
       Таким чином, з огляду на вищенаведене апеляційний суд не може визнати слушними посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи акта відмови його підзахисного від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу.
Неспроможними в даному випадку апеляційний суд вважає й доводи апеляційної скарги стосовно того, що з пояснень свідків незрозуміло, з якими саме ознаками сп`яніння перебував водій ОСОБА_1 , чи були підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння та від якого саме огляду відмовляється водїй, на місці зупинки, чи від огляду в закладі охорони здоров`я, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового та апеляційного розглядів. 
Доводи ж апелянта щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля його підзахисного не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови водія ОСОБА_1 від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я, тобто порушення водієм п.2.5 ПДР, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та має наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону, тобто правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
       Підсумовуючи викладене апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, що цілком узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).         
       Також суд першої інстанції наклав стягнення у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП у строк, передбачений ст.38 КУпАП, підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у апеляційного суду немає.
       Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий суд прийняв правильне та обґрунтоване рішення відносно винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - залишити без задоволення. 
       Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу захисника Букура М.Є. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Постанову Павлоградськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 22листопада2022 року у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду                                 Г.П. Слоквенко