Постанова
Іменем України 
01 березня 2023 року
м. Київ
справа № 185/5224/21
провадження № 61-12191св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,            Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Демченко Е. Л., Ткаченко І. Ю., від 27 вересня 2022 року, постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Зайцевої С. А., Демченко Е. Л., Ткаченко І. Ю., від 03 листопада 2022 року та за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Болдирєвої У. М. від 01 березня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року.
Короткий зміст заявлених позовних вимог
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій та бездіяльності неправомірними, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/8173/17 його було поновлено на роботі у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Позивач вказував, що керівником ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» рішення суду умисно не виконувалось, його не допускали до ознайомлення з наказом про поновлення на роботі та до подальшої процедури поновлення на роботі у присутності його представника ОСОБА_2 . Позивач вказував, що бажає приймати участь у постійно діючій комісії з працевлаштування та ознайомитися з запропонованими вакансіями разом зі своїм представником. Враховуючи неправомірні дії відповідача, які полягають у недопущенні його разом з його представником для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві, позивач вважав, що він не міг приступити до роботи на підприємстві з вини відповідача, а тому з               ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Просив поновити строк на звернення до суду, оскільки аналогічні позовні вимоги розглядалися судом у справі                          № 185/5838/19, проте підстави позову були іншими.
З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати дії, бездіяльність генерального директора ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Вороніна С. А. такими, що порушують статтю 59 Конституції України, рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30 вересня                   2009 року в частині недопущення до роботи постійно діючої комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями по підприємству                        ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позивача разом з представником; визнати незаконними та скасувати накази № 1413 від 20 травня 2019 року, № 1445 від 24 травня 2019 року, № 1472 від 27 травня 2019 року; стягнути з                  ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з недопущенням до роботи та недопущенням разом з представником до участі в комісії з працевлаштування для ознайомлення з запропонованими вакансіями з 24 квітня 2019 року по 30 серпня 2021 року включно у розмірі 537 583, 10 грн та стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у відшкодування моральної шкоди 250 000, 00 грн.
Основні заперечення відповідача
ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просило у позові відмовити по всіх вимогах, за виключенням вимог про визнання недійсними та скасування наказів, по яких представник відповідача просив закрити провадження, оскільки ці вимоги вже розглядалися судом у справі № 185/5838/19 і по них було прийнято судове рішення. Звертало увагу, що стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 24 квітня 2019 року по                            26 листопада 2020 року винесено рішення, яке набрало законної сили. 
Представник відповідача посилався на те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту права, який не може забезпечити ефективне поновлення права позивача. Вказував, що право позивача на ознайомлення з вакансіями по підприємству не порушувалося, що встановлено судовим рішенням у справі № 185/5838/19. 
Враховуючи категоричну відмову ОСОБА_1 від одноособової участі у засіданні комісії з працевлаштування, з метою конструктивного вирішення питання на підставі рішення наради постійно діючої комісії від 19 серпня 2021 року, комісією з працевлаштування прийнято рішення запросити на чергове засідання комісії ОСОБА_1 разом з особою, яка буде надавати йому правову допомогу при ознайомленні з вакантними посадами. Позивач мав можливість ознайомитися з вакансіями по підприємству, але не скористався цим правом, що свідчить про зловживання своїми правами. Оскільки з боку відповідача відсутнє порушення прав позивача, підстав для відшкодування моральної шкоди немає.
Також відповідач посилався на пропуск строку оскарження наказів, копії яких позивач отримав 26 лютого 2020 року, що підтверджується описом до цінного листа та квитанцією про відправлення.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 250 000, 00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю факту заподіяння позивачу неправомірними діями відповідача моральної шкоди. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням допустити його до участі у процедурі поновлення на роботі разом з представником. Позивач самостійно вирішує, чи потребує він юридичної допомоги у трудових правовідносинах, зокрема при проходженні процедури поновлення на роботі. Право позивача на правову допомогу не може бути обмежене на підставі того, що трудовим законодавством не передбачено обов`язкової участі представника у процедурі поновлення на роботі. Суд дійшов висновку, що ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» порушило право позивача на правову допомогу. При цьому порушене право позивача було поновлено, він допущений до участі у роботі постійної комісії з працевлаштування разом із своїм представником ОСОБА_2 . 
Врахувавши порушення права позивачана отримання правової допомоги, а саме недопущення його до участі у процедурі поновлення на роботі разом з представником у період з 08 травня 2019 року по 30 серпня 2021 року, розмір моральної шкоди, заявлений позивачем до відшкодування, суд вважав таким, що відповідає обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з порушенням свого особистого немайнового права. Відшкодування моральної шкоди визнано ефективним способом захисту порушеного права позивача, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Основний зміст та мотиви судових рішень суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року, ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року та ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 06 вересня 2021 року повернуто особі, яка її подала.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки апеляційна скарга не підписана особою, яка її подала, тому вказана апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню в силу положень 
пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Одночасно апеляційний суд вказав, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року та на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року не може бути відкрито апеляційним судом, оскільки ухвали суду про часткове задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишення скарги без руху відповідно до вимог статті 353 ЦПК України не підлягають оскарженню, вони оскаржуються лише в частині незгоди заявника з розміром судового збору.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» задоволено частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат змінено.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 100 000, 00 грн з утриманням усіх необхідних податків та зборів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем доведено факт заподіяння йому неправомірними діями відповідача (порушення законних прав позивача на отримання правової допомоги) моральної шкоди. Ці обставини позивачем доведені у передбаченому процесуальним законом порядку, проте не спростовані відповідачем. Однак, з огляду на встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 100 000, 00 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Узагальнені доводи касаційної скарги
06 грудня 2022 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року та залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 01 березня 2022 року.
Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначив неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на те, що апеляційний суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Заявник стверджує, щосудом апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо обчислення розміру відшкодування моральної шкоди, яке підлягає стягненню на користь позивача, неправильно застосовано положення пункту 14 частини другої статті 164 Податкового кодексу України. Вказана норма не регулює правовідносини по визначенню розміру моральної шкоди. Заявник вказує, що ПК України не визначає розмір моральної шкоди, він встановлює розмір податку з доходів фізичних осіб. 
На думку заявника, вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди із відповідача на користь позивача у розмірі 250 000 грн, суд першої інстанції врахував вимоги закону, правильно встановив обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору.
08 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області                         від 01 березня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                    від 03 листопада 2022 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» зазначило неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц,                      від 27 листопада 2019 року у справі № 682/1892/15-ц, від 18 березня                2020 року у справі № 562/1367/14-ц, (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» стверджує, що стягнутий судами першої та апеляційної інстанції розмір моральної шкоди є значено завищеним та не відповідає фактичним обставинам справи. Твердження позивача про те, що у зв`язку із порушенням його трудових прав настали негативні наслідки, не відповідають дійсності.
На думку заявника, при вирішенні спору суди не розділяли поняття «ознайомлення із вакансіями», «отримання вакансій» та «прийняття рішення за результатами ознайомлення із вакансіями», що є ключовим фактором при застосуванні до спірних правовідносин положень статті 59 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2009                              від 30 вересня 2009 року. Для отримання правової допомоги позивач мав фізично отримати перелік вакансій по підприємству, які надруковані на аркушах паперу, після чого звернутися за консультацією до свого представника, який йому міг надати увесь спектр юридичних послуг. Тобто момент отримання правової допомоги з питання вибору вакансій мав би відбутися тільки після вчинення певної дії, а саме отримання вакансій по підприємству. Факт отримання переліку вакансій не потребує правової допомоги, що відображено у рішенні суду, яке набрало законної сили у справі № 185/5838/19, а тому висновки судів попередніх інстанцій про порушення прав позивача на правову допомогу є безпідставними.
Також заявник звертає увагу, що за результатами розгляду вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період                               з 08 травня 2019 року по 30 серпня 2021 року, суд дійшов висновку про відсутність зі сторони відповідача порушення прав позивача, оскільки позивач особисто вирішив не приймати участь у засіданні комісії з працевлаштування. Суди не звернули увагу на те, що відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою від основної вимоги. Відтак у разі недоведеності порушення прав позивача відсутні й правові підстави для відшкодування моральної шкоди, а прийняті в цій частині судові рішення прямо суперечать положенням статті 237-1 Кодексу законів про працю України.
14 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду 
від 27 вересня 2022 року. 
Заявник вказує, що не погодившись із рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року, він 14 березня 2022 року подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року було залишено без руху для усунення недоліку, а саме сплати судового збору. Позивачем була направлена виправлена апеляційна скарга від 16 вересня 2022 року з поясненнями щодо наявності пільг для сплати судового збору, однак ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року апеляційну скаргу було повернуто з тих підстав, що апеляційна скарга не підписана особою, яка її подала. Заявник стверджує, що вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки 16 вересня 2022 року апеляційну скаргу було подано через канцелярію суду першої інстанції та особисто підписано представником позивача - ОСОБА_2 .
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
Ухвалами Верховного Суду від 23 грудня 2022 року та від 05 січня 
2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 185/5224/21 за вказаними касаційними скаргами.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання дій та бездіяльності неправомірними, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У визначений судом строк відзиви на касаційні скарги не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2019 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року у справі № 185/8173/17 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - директор виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Мкртчян С. В., про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Визнано незаконним наказ № 184/4к від 11 жовтня 2017 року 
ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 5 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Стягнуто з ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 155 336, 00 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. 
Наказом ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 1137 від 24 квітня 2019 року було скасовано наказ 
№ 184/4к від 11 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 5 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з окладом згідно зі штатним розкладом з 11 жовтня 2017 року.  
Наказом ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 1341 від 08 травня 2019 року «Щодо результатів медичного огляду» ОСОБА_1 не допущено до роботи за професією «гірник очисного забою» у зв`язку з протипоказаннями по професії, наказано постійно діючій комісії підприємства розглянути питання щодо можливості подальшого працевлаштування позивача, наказано зберегти середній заробіток позивачу до моменту вирішення питання щодо подальшого працевлаштування.
Наказом ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 1413 від 20 травня 2019 року «Про обов`язкову явку працівника на засідання комісії» ОСОБА_1 запрошено з`явитися та прийняти участь у засіданні постійно діючої комісії з працевлаштування 
24 травня 2019 року для ознайомлення з вакансіями ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», наказано при неявці ОСОБА_1 на засідання комісії з працевлаштування, без поважних причин, притягнути до дисциплінарної відповідальності і зупинити нарахування середнього заробітку з 25 травня 2019 року.
Наказом ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 1445 від 24 травня 2019 року «Про обов`язкову явку працівника на засідання комісії» наказано ОСОБА_1 з`явитися та прийняти участь у засіданні постійно діючої комісії з працевлаштування, яке відбудеться 31 травня 2019 року для ознайомлення з вакансіями по підприємству. У разі неявки з неповажних причин або відмови 
ОСОБА_1 приймати участь у засіданні комісії з працевлаштування, розглянути питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Наказом ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 1472 від 27 травня 2019 року «Про зупинення нарахування середньої заробітної плати» ОСОБА_1 зупинено нарахування середньої заробітної плати з 25 травня 2019 року до вирішення питання про працевлаштування.
На виконання наказу № 1341 від 08 травня 2019 року відповідач неодноразово запрошував позивача до комісії з працевлаштування для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві, в тому числі 
14 травня 2019 року, 20 травня 2019 року, 24 травня 2019 року та інші дати. Позивач разом зі своїм представником також неодноразово з`являвся до приміщення відповідача з метою ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві. Проте представника позивача не допускали в приміщення відповідача для одночасного ознайомлення і позивача, і представника позивача зі списком вакантних посад на підприємстві, але жодних заборон або перешкод для пропуску позивача до приміщення комісії з працевлаштування не встановлено. Зазначені обставини визнані обома сторонами та, в силу приписів статті 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, хоча й відповідають показам свідків та дослідженим відеозаписам, наданими позивачем.
Вказані обставини встановлені у справі № 185/5838/19 за позовомОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 07 липня 2020 року, залишеним без постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
У справі № 185/5838/19 встановлено, що  ОСОБА_1  була надана можливість пройти на територію підприємства до комісії з працевлаштування та ознайомитися зі списком вакантних посад на підприємстві, проте він відмовлявся.
Таким чином, у період з 08 травня 2019 року по 30 серпня 2021 року позивача не було допущено до участі у засіданні комісії з працевлаштування разом з його представником за довіреністю - ОСОБА_2 
30 серпня 2021 року позивача було допущено до участі у комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями по підприємству разом з представником.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року та постанова Дніпровського апеляційного суду 
від 03 листопада 2022 року оскаржуються сторонами в частині стягнення моральної шкоди, а тому в іншій частині не є предметом касаційного перегляду в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України.
За загальним правилом, передбаченим статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтями 16 та 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. 
Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.
Подібні висновки висловленні у постанові Верховного Суду України 
від 14 грудня 2016 року № 428/7002/14-ц.
Дійшовши висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого частково погодився й суд апеляційної інстанції, виходили із того, що позивачем доведено факт заподіяння йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди, про що свідчать досліджені письмові докази у справі, зокрема численні звернення позивача у період з 17 травня 2019 року 
по 03 червня 2021 року до відповідача з метою вирішення питання щодо участі його разом із представником у питанні працевлаштування, допуску позивача із представником на засідання постійно діючої комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (т. 1, а. с. 24-42), заяви від 15 серпня 2019 року та                       06 квітня 2020 року щодо надання перепустки (т. 1, а. с. 43, 44).
Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони завдані, в якій грошовій сумі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Суди встановили, що у період з травня 2019 року по 30 серпня 2021 року позивач не був допущений до участі у роботі постійної комісії з працевлаштування разом зі своїм представником ОСОБА_2 . При цьому позивач неодноразово звертався до відповідача і наполягав на присутності його представника, який надає йому правову допомогу, при проведенні дій, пов`язаних із працевлаштуванням (переведенням на інше місце роботи). 
У справі № 185/5838/19 встановили, що на виконання наказу № 1341                      від 08 травня 2019 року відповідач неодноразово запрошував позивача до комісії з працевлаштування для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві, в тому числі 14 травня 2019 року, 20 травня 2019 року,              24 травня 2019 року та інші дати. В свою чергу, позивач разом зі своїм представником також неодноразово з`являвся до приміщення відповідача з метою ознайомитися зі списком вакантних посад на підприємстві. Проте, представника позивача не допускали в приміщення відповідача для одночасного ознайомлення і позивача, і його представника зі списком вакантних посад на підприємстві, але жодних заборон або перешкод для пропуску позивача до приміщення комісії з працевлаштування не було. Зазначені обставини були визнані обома сторонами. 
Також у вказаній справі було достовірно встановлено, що позивачу була надана можливість пройти на територію підприємства до комісії з працевлаштування та ознайомитися зі списком вакантних посад на підприємстві, проте позивач відмовлявся.
Лише 30 серпня 2021 року позивача було допущено до участі у комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями по підприємству разом з представником.
За змістом статті 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу не може бути обмежено. Відповідно до Основного Закону України положення кожен має право на правову допомогу (частина перша статті 59).
Конституційне право особи на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина. 
У відповідності до частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність
Отже колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дії та бездіяльність ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у період з травня 2019 року по 30 серпня 2021 року призвели до обмеження права ОСОБА_1 , передбаченого частиною першою статті 59 Конституції України, що потягло обмеження прав позивача на подальше працевлаштування.
У той же час колегія суддів звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
Виходячи із вказаних критеріїв, а також встановлених судами обставин справи (у тому числі у справі № 185/5838/19), зокрема поведінки обох сторін конфлікту, колегія суддів вважає, що достатнім, співмірним і розумним розміром відшкодування завданої позивачу моральної шкоди буде                   40 000 грн.
Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами 
повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, постанова суду апеляційної інстанції в частині відшкодування моральної шкоди підлягає зміні щодо розміру стягнутої моральної шкоди. Отже касаційна скарга ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає до часткового задоволення.
Щодо доводів касаційної скарги представника ОСОБА_1 - 
ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду 
від 27 вересня 2022 року слід зазначити наступне.
За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Частиною третьою статті 356 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. 
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Встановивши, що повторно подана 16 вересня 2022 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційна скарга на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 01 березня 2022 року не підписана скаржником (т. 3, а. с. 52-61), суд апеляційної інстанції правильно застосував положення пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для повернення апеляційної скарги заявникові.
Отже ухвала Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
При цьому за загальним правилом повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Статтею 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції - без змін. 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 03 листопада 2022 року залишити без задоволення.
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року в частині стягнення моральної шкоди змінити. Визначити відшкодування моральної шкоди, яке підлягає стягненню з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 , у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 
В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду                                              від 03 листопада 2022 року залишити без змін.
Виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року ( з урахуванням внесених змін) поновити.
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду                      від 27 вересня 2022 року залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:             	Є. В. Синельников  	
 	О. В. Білоконь   О. М. Осіян   С. Ф. Хопта  	
 	В. В. Шипович