ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року	Львів	Справа № 380/6599/22 пров. № А/857/15320/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 13 жовтня 2022 року, прийняте суддею Сподарик Н.І. о 12 год. 23 хв. у м. Львові, повний текст складено 18.10.2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» до Львівської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації,-

                                                         встановив:

ТОВ «КПП Центр» (надалі - ТОВ, Товариство, позивач) звернулося з адміністративним позовом до Львівської митниці  (надалі - відповідач) про визнання протиправною і скасування картки відмови за №UA209140/2022/000413 Львівської митниці Державної митної служби України, в прийнятті декларації ТОВ за №UA209140/2022/022262 поданої 28.03.2022, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 13 жовтня 2022 відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що з урахуванням положень частини 4 статті 45 МК України задекларований у митній декларації № UA209140.2022.022262 від 28.03.2022 транспортний засіб вважається таким, що походить з Європейського союзу, після отримання відповідачем належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей від митних органів ЄС.
Суд звернув увагу на те, що відповідач звернувся із запитом від 16.06.2022 за №7/4-2/15/4/11595 про перевірку сертифікатів з перевезення товарів форми EUR.1, серед яких значиться EUR.1 PL/MF/AS 0448057 від 18.02.202, однак станом на день розгляду справи відповідь на вказаний запит на адресу відповідача не надійшла.
З матеріалів справи встановлено, що ввозиться бувший у використанні товар - сідельний тягач з Республіка Польща, місцезнаходження виробника Нідерланди, долучений EUR.1 PL/MF/AS 0448057 від 18.02.2022 - сертифікат з перевезення не містить усієї інформації, так як нема посилання на номер інвойсу до даного товару, не значиться сума зазначеного товару, покликання на бланк EUR.1 №4322.1285.2022, а долучено європейську декларацію 22PL402010Е0238950 і все в сукупності з врахуванням попередньої інформації Республіки Польща по даному імпортеру та експортеру, що в таких відсутнє право преференційного режиму ввезення товару і підтверджує обґрунтований сумнів у праві ввезення товару з пільговою сплатою платежів.
Крім того, транспортний засіб випущений у вільний обіг зі сплатою позивачем усіх обов`язкових платежів, тобто без застосування преференції. Так позивачем і не долучено сертифікат походження транспортного засобу і до матеріалів судової справи.
Суд зазначив, що призупинення преференційного режиму, не означає відмову у застосуванні вказаного режиму. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ТОВ «КПП Центр» подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу, що висновок суду про те, що митний орган не відмовив Товариству у митному оформленні, а натомість, митне оформлення було завершено, що в свою чергу передбачає можливість відновлення преференційного режиму оподаткування у встановленому порядку, не може заслуговувати на увагу, оскільки спростовується Карткою відмови у митному оформленні товару.
Вказана обставина дозволила Товариству звернутися до суду в порядку передбаченому КАС України за захистом свого порушеного права щодо митного оформлення товару.
Відтак висновок суду, щодо передчасності звернення Товариства до суду із даним питанням також не може заслуговувати на увагу, оскільки такий висновок суду є помилковим, з врахуванням також строків на звернення до адміністративного суду в порядку КАС України.
Звертає увагу на те, що судом не вказано, якими доказами засвідчено те, що відповідач дійсно скерував, відправив запит про перевірку сертифікатів.
Не вказано судом, чи той орган (наприклад Державна митна служба України) скеровувала запити до відповідної країни ЄС (наприклад Польщі) з відповідним запитом, і якими доказами скерування такого запиту та його змісту засвідчується.
Свій запит відповідач начебто скерував  від 16.06.2022, і станом 13.10.2022 відповідач не отримав результатів свого запиту. І це на переконання суду є обґрунтованою підставою вважати позов Товариства передчасним, і що Товариству слід чекати, коли ж то відповідач отримає, і чи отримає взагалі відповідь на свій вищевказаний запит, ставлячи тим самим Товариство в заручники виниклої недолугої та безпідставної ситуації, нав`язаної та вигаданої  відповідачем щодо начебто якихось сумнівів, які є не обґрунтовані.
Долучений товариством сертифікат EUR.1 PL/MF/AS 0448057 від 18.02.2022 з перевезення, не має обов`язку містити посилання на номер інвойсу до даного товару та не має обов`язково містити суму зазначеного товару. Більше того, суд вказуючи про це не зазначив жодного Закону, чи нормативно правового акту, якими передбачено було те, про що суд зазначив своїми вказаними висновками.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено, що  04.05.2022 між КПП «Центр» (покупець ) та KI-TRUCK SALE COMPANY ОСОБА_1 (Польща) укладено договір купівлі продажу №06/20.
Відповідно до п. 1.1 договору, продавець продає, а покупець купує транспортний засіб. Транспортний засіб повинен бути придатним для транспортування.
Згідно п. 2.1. договору, загальна вартість контракту складається з суми виставлених рахунків.
Оплата здійснюється на рахунок продавця на умовах попередньої оплати та/або післяоплати (п. 2.2 договору).
Відповідно до договору купівлі-продажу №06/20 від 04.05.2020, укладеного між КПП «Центр» (покупець ) та KI-TRUCK SALE COMPANY ОСОБА_1 (Польща) (продавець) КПП «Центр» купив транспортний засіб сідловий тягач марки DAF, модель FХ460FТ 4х2 2015 р.в., бувший у вживанні, VIN: НОМЕР_1 , за ціною 24200 EURO.
Місцезнаходження виробника транспортного засобу - Нідерланди.
Місце реєстрації - Франція. 
Експортер - Польща.
Зазначені умови підтверджуються також виставленою покупцю експортною фактурою E/PJ00000038/22 від 18.02.2022.
28.03.2022 позивач подав відповідачу для митного оформлення транспортного засобу митну декларацію № UA209140/2022/022262, а також додані до неї рахунок-фактуру (інвойс) від 18.02.2022; сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 04.12.2015; калькуляцію транспортних витрат, зовнішньоекономічний договір від 04.05.2020, копію митної декларації країни відправлення №22PL402010E0238950 від 18.02.2022, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.005.015957-22 від 23.02.2022.
Зазначений транспортний засіб ввезений на митну територію України із застосуванням преференційного режиму в рамках Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII. 
Позивачем отримано картку відмови за №UA209140/2022/000413 Львівської митниці Державної митної служби України, якою відмовлено в прийнятті митної декларації ТОВ «КПП Центр» за №UA209140/2022/022262 поданої 28.03.2022, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення з тих причин, що митне оформлення неможливо завершити, оскільки документ про походження визнається непридатним для застосування преференцій (товар №1) відповідно до норм статті 32 Доповнення І «Щодо визначення поняття «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної Конвенції про план-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами з іншої сторони від 27.06.2014, так як декларацію походження видано (складено) експортером, який експортував товари, походження яких не підтверджено митними органами ЄС. Постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій» (зі змінами), наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів з застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» (зі змінами), наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа».
Частиною 1 ст. 270 Митного кодексу України (далі - МК України) передбачено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст. 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні застосовуються такі види мита: 1)ввізне мито; 2)вивізне мито; 3)сезонне мито; особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне, додатковий імпортний збір.
Відповідно до ст. 272 МК України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на миту територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюється Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Згідно з ст. 280 МК України в Україні застосовуються такі види ставок мита:
1)адвалерна - у відсотках до встановленої статтею 279 МК України бази оподаткування;
2)специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 МК України;
3)комбінована, що складається з адвалерної та специфічної ставок мита.
Частинами 4 та 5 ст.280 МК України визначено, що ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Згідно з частинами 1 - 3 ст. 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 44 МК України передбачено, що у разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода про асоціацію, Угода).
Згідно з ч. 1 ст. 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу І Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання сертифіката з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку ІІІ до цього Протоколу, як одного з таких документів.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 17 розділу V Протоколу І Угоди, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера. Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Відповідно до ч. 1 ст. 29 розділу V Протоколу І Угоди, експортер, який подає заяву на отримання сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен зберігати документи, зазначені в статті 17 (3) цього Протоколу, протягом щонайменше трьох років.
Відтак, сертифікат з перевезення товару EUR.1 та/або сертифікат про походження товару є підставою для застосування до товару тарифної преференції.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 розділу VI «Домовленості про адміністративне співробітництво» Протоколу І Угоди, з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.
Частинами 1, 3 та 5 ст.32 «Перевірка підтверджень походження» розділу VI Протоколу І Угоди встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь- яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.
Згідно з ч. 1 ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Відтак в силу наведених норм, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару відповідач мав право звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
При цьому, відповідно до статті 33 Протоколу 1 до Угоди саме результати перевірки підтверджень походження товару, є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.
Згідно матеріалів справи, позивач подав митному органу пакет документів, які засвідчують походження товару, з поміж іншого, сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 PL/MF/AS 0448057.
Зі змісту картки відмови видно, що причиною відмови у митному оформленні за преференційним режимом слугувало те, що декларацію походження видано (складено) експортером, який експортував товари, походження яких не підтверджено митними органами ЄС. Саме ця обставина викликала сумніви у відповідача щодо застосування преференційного режиму імпортованого товару.
Судом встановлено, що відповідач звернувся із запитом від 16.06.2022 за №7.4-2/15/4/11595 про перевірку сертифікатів з перевезення товарів форми EUR.1, серед яких значиться EUR.1 PL/MF/AS 0448057 від 18.02.2022.
Із доданого відповідачем відзиву вбачається, що Державна митна служба листом від 03.11.2022 №15/15-03-01/7.4/4070 інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Польщі від 17.10.2022 №2601-ІОА.4331.51.2022 про результати перевірки зазначених документів про походження. Уповноважений орган Польщі підтвердив автентичність документів. Однак, експортер не довів преференційне європейське походження товару. Отже, товар не має преференційного європейського походження в розумінні Угоди.
До відзиву долучено відповідь Палати податкової адміністрації в Кельці від 17.10.2022 року, де зазначено, що в результаті перевірки встановлено, що Сертифікати з перевезення товару EUR.1PL/MF/AS 0448055, EUR.1PL/MF/AS 0448056, EUR.1PL/MF/AS 0448057 є справжніми і були підтверджені митницею в Стараховіце.
Під час перевірки експортер не довів, що товар вироблений в ЄС і має преференційне значення походження. Ці товари не мають преференцій в країнах ЄС
Даний доказ не міг бути долучений під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, враховуючи те, що на той час такого доказу не існувало.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/000413.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                           постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі №380/6599/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 30.01.2023 року.