ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

          28 грудня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 215/1297/22	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

          головуючого судді     Панченко О.М. (доповідач),
          суддів:                      Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,      

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
          на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року (м. Дніпро, суддя Калугіна Н.Є.) у справі № 215/1297/22 
          за позовом ОСОБА_1  
          до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривий Ріг     
          про встановлення наявності компетенції (повноважень) та визнання протиправною бездіяльності, - 

встановив:

У квітні 2022 року позивачка звернулася до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, в якому просив:
- встановити наявність компетенції (повноважень) відповідача у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 14.03.2022 вх. 165, включити її сина, ОСОБА_2 , до переліку фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду на професійній основі особі з інвалідністю і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю;
- встановити наявність компетенції (повноважень) відповідача у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 14.03.2022 вх. 165 протягом двох робочих днів після отримання цієї заяви надсилати письмове повідомлення ОСОБА_2 , про його вибір для надання соціальних послуг з догляду на професійній основі особі з інвалідністю і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача за результатом розгляду заяви від 14.03.2022 вх. 165, яка виявилася у неналежному реагуванні, у ненаданні належно завірених копій цієї заяви, у порушенні строку надсилання письмового повідомлення фізичній особі, про вибір такої особи в наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі особі з інвалідністю.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від  26 квітня 2022 року позовну заяву передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Позивачці надано термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання:
- додатків до позовної заяви засвідчених належним чином для відповідача у справі;
- позовної заяви із зазначенням обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача прав, свобод, інтересів позивача та викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, з примірником для відповідача;
- засвідченої належним чином копії документа на підтвердження того, що позивач дійсно має право на звільнення від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» або документу про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн.;
- доказів на підтвердження місця проживання (перебування) позивача за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням вимог ст.25, п.2 ч.5 ст. 160, п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі позивачка зазначає, що судом першої інстанції порушено її право на захист, суд виявив надмірний формалізм.
Ухвала суду суперечить правовій позиції ст. 3, 22, 64 Конституції України, ч. 2 ст. 5, 6, 7, ч. 1 ст. 25, ч. 2, 5 ст. 77, п. 2 ч. 5 ст. 160, ч. 1-4 ст. 242, ч. 5, 6 ст. 251 КАС України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 4 ЗУ «Про інформацію», ст. 8 3У «Про судовий збір» і зміст її не відповідає ст. 248 КАС України.
В справі відсутні процесуальні документи, які свідчать про з`ясування суддею обставин щодо наявності у позивачки відповідних пільг і які свідчать про розгляд клопотань від 11.04.2022.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу позивачки до апеляційного суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи. 
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
В ухвалі від 19 липня 2022 року суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки на виконання ухвали від 26 травня 2022 року позивачка не надала до суду:
- доданих до позовної заяви документів для відповідача;
- позовної заяви з викладом обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги;
- надані пояснення у заяві від 14.07.2022 стосуються заяви від 22.04.2022 №239, тоді як у спірні правовідносини стосуються розгляду заяви позивача від 14.03.2022 вх. 165;
- документів на підтвердження сплати судового збору до суду та не підтвердила своє право на звільнення від сплати судового збору;
- доказів на підтвердження місця проживання (перебування) позивачки за наведеною у позові адресою, що унеможливлює перевірку судом дотримання позивачем правил підсудності.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. 
Частинами 1, 2 ст. 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів. У разі подання до суду документів в електронній формі суб`єкт владних повноважень зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
Разом з тим, положення ст. 161 КАС України не передбачають надання до суду разом з  позовом доказів на підтвердження місця проживання (перебування) позивачки за наведеною у позові адресою.
Щодо не надання доданих до позовної заяви документів для позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно матеріалів справи, позов було подано у двох примірниках. Спірні правовідносини у справі виникли з приводу розгляду відповідачем заяви позивачки від 14.03.2022 вх. № 165, тому не надання позивачкою копії цієї заяви, екземпляр якої вже є у відповідача, не перешкоджало відкриттю провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «право на суд» включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01 березня 2002 року).
Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Отже, суду при прийнятті позову необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Згідно ч. 5 ст. 5 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Відповідно п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві викладається: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Отже, позивачка має право в обґрунтування позовних вимог вказувати на ті обставини, які, на її думку, свідчать про порушення її прав. Водночас, під час перевірки позовної заяви на відповідність п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України суд не має повноважень щодо надання оцінки доводам позовної заяви позивачки.
Позовні вимоги позивачки мотивовані неналежним розглядом її заяви від 14.03.2022 вх. №165, що свідчить про виконання нею вимог до позовної заяви в частині обґрунтування своїх вимог.
Щодо зобов`язання позивачки сплатити судовий збір при поданні позову або надати документ, що підтверджує право на звільнення від сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
У позовній заяві позивачка просила звільнити її від сплати судового збору та зазначила, що є особою з інвалідністю І групи. 
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у      частині першій      цієї статті.
Суд уповноважений звільнити від сплати судового збору визначене коло осіб. Звільнення від сплати може бути здійснено для осіб, перелік яких передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» у спорах щодо захисту соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Проте, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Позивачка надала до суду довідку МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 № 588742 та довідку №163 від 20.06.2022 року, видану Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, про те, що вона є особою з інвалідністю І «А» групи загального захворювання по зору.
Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» групу інвалідності, її причину і час настання визначають медико-соціальні експертні комісії.
Таким чином, оскільки позивачка є особою з інвалідністю І групи - вона звільнена від сплати судового збору.
Крім того, у відповідності до ч. 8 ст. 160 КАС України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. 
Отже, особа, у разі коли вона звільнена від сплати судового збору у силу Закону, не повинна надавати до позову підтверджуючий документ, процесуальне законодавство вимагає лише зазначити про підстави звільнення від сплати судового збору у позові. 
З огляду на викладене, порушення судом першої інстанції норм процесуального права при залишенні позову без руху призвело до необґрунтованого повернення позову. 
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі № 215/1297/22 скасувати.
Справу №215/1297/22 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
   
          Головуючий суддя                                                                      О.М. Панченко 

          Суддя                                                                                          С.М. Іванов 

          Суддя                                                                                          В.Є. Чередниченко