КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М              У К Р А Ї Н И
 
02 лютого 2023 року                                                                                    м. Київ
 
            Унікальний номер справи № 370/1184/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/266/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
суддів - Борисової О.В.,Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Тандира О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -
 
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_1 , зареєстрований 12 січня 2007 року Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київській області, актовий запис № 1.
В обґрунтування позову зазначав, що 12 січня 2007 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київській області, актовий запис № 1. У шлюбі народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначав, що протягом останнього року відносини між сторонами поступово погіршувались через діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, між ними почастішали сварки, зникло почуття любові та поваги один до одного, протягом року проживають окремо один від одного, шлюбні відносини фактично припинені. За таких обставин вважає, що спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, збереження шлюбу є неможливим (а.с. 3-5).
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12 січня 2007 року Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київській області, актовий запис № 1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992,40 грн. судових витрат (а.с. 21-22).
Не погодившись з рішенням суду, 25 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення та закрити провадження у справі (а.с. 25-28).
Апеляційну скаргу мотивувала тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, та порушено норми процесуального права. Звертала увагу на те, що не була присутня в судовому засіданні з об`єктивних причин, оскільки будь-яких повісток від суду не отримувала. З цих підстав не могла подати відзив на позовну заяву та пояснення. Таким чином суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, чим порушив принцип рівності та змагальності сторін, що є складовою на справедливий судовий розгляд.
Також вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про розірвання шлюбу, оскільки примирення між сторонами неможливе через небажання зберегти сім`ю. Вказувала, що у них з чоловіком були непорозуміння, але це не є підставою для розірвання шлюбу та руйнування сімейних відносин. На даний час намагається порозумітися з чоловіком та не бажає руйнувати сім'ю. Вважає, що суд формально поставився до розгляду справи, не з`ясував фактичних відносин між сторонами, не врахував наявність малолітньої дитини та не вжив заходів для примирення подружжя. 
Позивач ОСОБА_2 подав відзив в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та оскаржуване рішення районного суду залишити без змін (а.с. 54).
 
В судовому засіданні 28 грудня 2022 року апелянт ОСОБА_1 підтримала скаргу і просила її задовольнити, за клопотанням ОСОБА_1 у розгляді справи було оголошено перерву до 26 січня 2023 року для вирішення питання про можливість примирення сторін. 26 січня 2023 року продовжено перерву до 02 лютого 2023 року.
В судове засідання 02 лютого 2023 року сторони не прибули, були сповіщені повідомленнями на зазначені ними поштові адреси із врученням адресатам вказаних повідомлень та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, про що у справі є докази. 31 січня 2023 року апелянт ОСОБА_1 подала письмову заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позивач ОСОБА_2 у відзиві просив залишити в силі оскаржуване рішення (а.с. 47-70).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 січня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Макарівського району Київській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 1; прізвище після держаної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « ОСОБА_1 » (а.с. 7).
За час перебування у шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8).
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Так, позивач стверджував, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на те, що шлюб фактично припинено та між сторонами втрачено почуття любові та поваги.
Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).
Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
За клопотанням апелянта ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції 28 грудня 2022 року оголосив перерву в судовому засіданні, додатково надавши строк для можливого примирення сторін по справі, проте до апеляційного суду не було надано об`єктивних доказів про досягнення примирення між сторонами і судом таких не встановлено (а.с. 50). 
При цьому, апеляційний суд зважив, що з часу ухвалення оскаржуваного рішення 28 жовтня 2022 року і до часу розгляду справи апеляційним судом сплило більш ніж два місяці. 
Позивач зазначав, щоміж сторонами зникло почуття любові та поваги один до одного, протягом року проживають окремо один від одного, шлюбні відносини фактично припинені. Такі доводи позивач підтвердив і у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 54). 
Встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.
Суд першої інстанції, постановляючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував відсутність спору щодо поділу майна чи проживання дітей, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для його розірвання.
Посилання апелянта на те, що у сторін є малолітня дитина, апеляційний суд відхилив, оскільки згідно з ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Натомість згідно свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент подання позову досяг п`ятнадцяти років.
Апеляційний суд також перевірив доводи ОСОБА_1 щодо належного повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції та дійшов наступних висновків.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Тобто, вказана норма містить перелік сімейних спорів, розгляд яких допускається в порядку спрощеного провадження, зокрема й, справи про розірвання шлюбу.
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 15).
Згідно з відповіддю ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 30 серпня 2022 року на запит суду було повідомлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Копію ухвали суду від 31 серпня 2022 року та копію позовної заяви з додатками було надіслано за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 , проте, поштове відправлення повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 16, 18).
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції повторно направив копію ухвали суду від 31 серпня 2022 року та копію позовної заяви з додатками на адресу фактичного місця проживання відповідача, вказану в позовній заяві, проте, поштове відправлення повернулося до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 19-20).
До суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 надала довідку від 03 листопада 2022 року № 371 видану старостою Наливайківського старостинського округу Тереховою М.С., за вказаною довідкою житлове приміщення (житловий будинок, квартира) за адресою: АДРЕСА_1 знищено повністю (а.с. 39).
Проте у справі відсутні докази надання такої довідки та (або) відомостей про пошкодження будинку відповідачки  до районного суду, у надісланих до районного суду зворотних повідомлень працівників пошти такі відомості також не зазначені.  
Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вжито усіх належних заходів, передбачених процесуальним законом, щодо направлення відповідачці ОСОБА_1 копії позовної заяви ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та ухвали про відкриття провадження у справі.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів визнала помилковими і відхилила доводи апелянта про порушення районним судом норм процесуального права (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України) щодо розгляду справи за її відсутності, оскільки вказана норма процесуального права містить виключення (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), а зазначена справа про розірвання шлюбу, відповідно до положень ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянута  в порядку спрощеного позовного провадження, тобто без повідомлення учасників справи.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції, зваживши на вищевказані обставини втрати відповідачкою житла через бойові дії та врахувавши її матеріальний стан, звільнив відповідачку від сплати судового збору, відкрив апеляційне провадження і забезпечив реалізацію процесуальних прав апелянта надати до апеляційного суду пояснення, зазначити обставини і доводи, які відповідачка ОСОБА_1 , за її твердженням, не змогла надати до районного суду, в судовому засіданні апеляційного суду заслухав доводи ОСОБА_1 та за її клопотанням оголошував перерву в розгляді справи для можливого примирення сторін, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання, та врахував категоричні заперечення позивача ОСОБА_2 проти збереження шлюбу (а.с.50-64).
Встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, апеляційний суд погодився із висновком районного суду про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.
Посилання апелянта на неповноту судового розгляду та процесуальні порушення вищевказаних висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення і закриття провадження у справі. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 02 лютого 2023 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

В.М. Ратнікова