Постанова
Іменем України
 
18 січня 2023 року
м. Київ
 
справа № 206/3460/21
провадження № 61-4321св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,	Погрібного С. О., Хопти С. Ф.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року у складі судді Кушнірчука Р. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (далі -                КП «Теплоенерго» ДМР) про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Позов обґрунтовано тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , який із 01 січня              2016 року до 27 жовтня 2017 року постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснював догляд та утримання позивача.
27 жовтня 2017 року ОСОБА_2 трагічно загинув при виконанні своїх трудових обов`язків, у зв`язку з чим було призначено спеціальне розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався на КП «Теплоенерго» ДМР. Внаслідок проведеного спеціального розслідування нещасного випадку складено акт за формою Н-5 від 05 квітня 2018 року, за яким комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що нещасний випадок з оператором котельні ОСОБА_2 не визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, акт за формою Н-1 не складався.
Не погоджуючись із цим висновком, представник позивача подав скаргу до                ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, де просив провести повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку. Відповідно до акта за формою Н-5, затвердженого 04 лютого 2019 року, про проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку, що стався                      27 жовтня 2017 року о 23 год 00 хв, нещасний випадок на виробництві, під час якого загинув ОСОБА_2 , стався внаслідок порушення інструкції з охорони праці.
Позивач вважала, що КП «Теплоенерго» ДМР є особою, що несе відповідальність           з відшкодування моральної шкоди матері померлого, оскільки у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку при виконанні трудових обов`язків, вона, як мати померлого, відчуває моральні страждання, змінився ритм її життя, зі смертю сина вона перенесла та переносить психоемоційний стрес і усвідомлення безповоротності втрати завдає їй душевного болю, у зв`язку з чим просила суд стягнути з КП «Теплоенерго» ДМР на свою користь моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада  2021 року у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати з розгляду справи віднесено за рахунок держави.
Суд першої інстанції погодився із позицією відповідача з приводу того, що в діях КП «Теплоенерго» ДМР відсутня ознака протиправності, а отже, немає причинно-наслідкового зв`язку між жодними діями чи бездіяльністю КП «Теплоенерго» ДМР та настанням смерті ОСОБА_2 .
Також суд першої інстанції, відмовляючи у позові, взяв до уваги:
- відповідь КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради (на яку є посилання в акті проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку, що стався                        27 жовтня 2017 року о 23 год 00 хв) про те, що під час проходження                         ОСОБА_2 первинного медичного огляду за направленням центру зайнятості у нього встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, міопія обох очей слабкого ступеня, висновок: придатний до роботи за професією «оператор котельні» за умови відсутності нічних та добових змін. Повторний висновок наданий 05 жовтня 2017 року: придатний до роботи за професією «оператор котельні» за умови відсутності нічних та добових змін. Під час прийому на роботу ОСОБА_2 не повідомив про заборону робіт у нічні та добові зміни;
- висновком КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 12 грудня 2017 року № 2986, який враховано комісією під час проведення розслідування нещасного випадку, не підтверджується той факт, що ОСОБА_2 помер саме у зв`язку з тривалим перебуванням у середовищі з підвищеною концентрацією у повітрі оксиду вуглецю, оскільки визначити фактор (фактори), який у цьому конкретному випадку міг спровокувати загострення ішемічної хвороби серця у померлого з настанням смерті, не надається можливим;
- ОСОБА_2 є особою, чиї дії призвели до настання нещасного випадку, що узгоджується з причинами нещасного випадку, вказаними у пункті 7 акта № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом;
- первинною профспілковою організацією КП «Теплоенерго» ДМР за зверненням ОСОБА_1 позивачу неодноразово надавалась матеріальна допомога.             ОСОБА_1 та її представник вказану обставину не заперечували.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, погодився із його висновком про безпідставність позову, зазначив, що доводи, викладені                     в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для позивача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи
 
У травні 2022 року  ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, позивач просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зокрема суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не урахували висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2021 року у справі № 210/2262/19. Крім того, заявник зазначає, що суди порушили норми процесуального права, не надали оцінку всім обставинам справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Заявник також вказує, що суди безпідставно не взяли до уваги, що син позивача працював на підприємстві з джерелом підвищеної небезпеки (котельня, в якій загинув  ОСОБА_2 , була облаштована котлом НІІСТУ-5, який відноситься до парових та водогрійних котлів теплопродуктивністю понад 0,1 МВт та є джерелом підвищеної небезпеки); вина ОСОБА_2 в настанні нещасного випадку не може бути підставою для відмови в задоволенні позову; як випливає з акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, непереборної сили або умислу загиблого в настанні смертельного випадку, що трапився з ним, немає, а суди мали застосувати принцип «jura novit curia» («суд знає закони»); у висновках комісії актів за формою Н-1 та Н-5 зазначено, що особами, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку, є, окрім ОСОБА_2 , також                ОСОБА_3 - оператор котельні, який порушив пункти 3.1 та 3.4 Інструкції з охорони праці, та ОСОБА_4 - майстер, яка порушила підпункт 2.20 посадової інструкції, тобто, окрім вини сина позивача в порушенні Інструкції з охорони праці, були також й інші працівники підприємства, за яких саме роботодавець/власник повинен нести відповідальність, оскільки відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці» та статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) роботодавець несе відповідальність за створення на робочому місці безпечних умов праці; наявність вини відповідача, який допустив померлого ОСОБА_2 до роботи в нічні та добові зміни із джерелом підвищеної небезпеки, всупереч медичним висновкам; в акті за формою Н-5 зазначено, що ОСОБА_2 мав на руках картку працівника, видану за результатами медичного огляду, в якій зазначено його діагноз, висновок про професійну придатність працювати за професією та в якій було зазначено про заборону роботи в нічні та добові зміни; мешканці будинку, відчувши запах газу, викликали аварійну службу Дніпрогазу, працівники якої, прибувши, перекрили вентиль газової труби, яка йшла до котельні, а при судово-токсилогічному дослідженні крові у трупа ОСОБА_2 виявлений карбоксигемоглобін у кількості 23 %, що вказує на перебування померлого у середовищі з підвищеною концентрацією у повітрі оксиду вуглецю (такі відомості містяться в актах за формою Н-1 та Н-5); акти за формою Н-1 та Н-5 відповідач не оскаржував.
 
Оскільки суд касаційної інстанції в силу статті 400 ЦПК України не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, Верховний Суд не бере до уваги документи, додані заявником до касаційної скарги на підтвердження її доводів, що не були предметом розгляду судами попередніх інстанцій, та здійснює розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
 
У липні 2022 року до Верховного Суду від КП «Теплоенерго» ДМР надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписаний від імені відповідача юрисконсультом Аракелян А. Д., у якому відповідач, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони є законними.
 
Із копії довіреності від 09 листопада 2020 року № 2324, долученої до відзиву на касаційну скаргу, випливає, що вона видана без права передоручення та діє лише до 31 грудня 2021 року. Водночас матеріали справи (а. с. 100) містять копію довіреності № 2976 від 28 грудня 2021 року КП «Теплоенерго» ДМР юрисконсульту Аракелян А. Д., що видана без права передоручення та діє до 31 грудня 2022 року, тому суд вважає підтвердженими повноваження представника відповідача в суді касаційної інстанції та вважає за можливе прийняти відзив на касаційну скаргу.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачу                    Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у малозначній справі (на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК та підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), витребувано матеріали справи № 206/3460/21 із Самарського районного суду м. Дніпропетровська та надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.
 
У червні 2022 року матеріали справи № 206/3460/21 надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2022 року призначено справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                          є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю                  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 03 листопада 2017 року               серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 30 жовтня 2017 року складено відповідний актовий запис № 1987 та Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції                                          у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .
Актом проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5, що стався 27 жовтня 2017 року о 23 год 00 хв на КП «Теплоенерго» ДМР, від 28 січня 2019 року, затвердженим т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В. Є.                від 04 лютого 2019 року, скасовано акт за формою Н-5, затверджений 05 квітня 2018 року, складений за результатами попереднього розслідування. Згідно з актом комісія провела з 11 червня 2018 року по 28 січня 2019 року повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався у приміщенні котельні за адресою: АДРЕСА_2 . При проведенні спеціального розслідування враховано, зокрема, висновок КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 12 грудня 2017 року № 2986, за яким смерть ОСОБА_2 настала від хронічної ішемічної хвороби серця, яка протікала з явищами стенозуючого коронаросклерозу, дрібно- та великовогнищевого кардіосклерозу, гіпертрофії міокарду і ускладнилась гострою недостатністю кровообігу. Встановлені причини настання нещасного випадку, зокрема основна - організаційна причина, а саме порушення трудової та виробничої дисципліни, невиконання вимог інструкції з охорони праці: первинний розпал котла після тривалої зупинки або розпал згідно з температурним графіком повинен був проводитися тільки при наявності розпорядження, записаного в змінному журналі особою, відповідальною за справний стан і безпечну експлуатацію котлів, або особою, що її замінює; заборонено пуск в роботу котлів із несправними арматурою, живильними приладами, автоматикою безпеки та засобами протиаварійного захисту і сигналізації; невиконання посадових обов`язків, а саме: здійснення контролю за виконанням працівниками технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, обладнання та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно з вимогами охорони праці. Супутньою причиною визначено психофізіологічну причину - незадовільний стан здоров`я, технічна причина - відсутня. Комісією вирішено, що нещасний випадок із оператором котельні ОСОБА_2 є таким, що пов`язаний з виробництвом. Встановлено осіб, чиї дії або бездіяльність призвели до настання нещасного випадку, якими є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Комісією під час проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку також встановлено, що згідно з відповіддю                КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДМР під час проходження ОСОБА_2 первинного медичного огляду за направленням центру зайнятості у нього встановлено ДЗ: Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, міопія обох очей слабкого ступеня. Висновок: придатний до роботи за професією оператор котельні за умови відсутності нічних та добових змін. Повторний висновок наданий 05 жовтня 2017 року: приданий до роботи за професією оператора котельні за умови відсутності нічних та добових змін. Під час прийому на роботу ОСОБА_2 мав на руках карту працівника, видану за результатами медичного огляду, в якій зазначено діагноз, висновок про професійну придатність працювати за професією, і не повідомив про заборону робіт у нічні та добові зміни. ОСОБА_2 при прийомі на роботу написав заяву про роботу за сумісництвом, згідно з якою він міг працювати у час, вільний від основного робочого часу.
В акті також міститься посилання на висновок КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судових медичних експертиз» ДОР» від 12 грудня 2017 року № 2986, згідно            з яким при судово-токсилогічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_2 виявлений карбоксигемоглобін у кількості 23 %, що вказує на перебування померлого у середовищі з підвищеною концентрацією у повітрі оксиду вуглецю. Спровокувати загострення ішемічної хвороби серця з розвитком гострої недостатності кровообігу можуть численні зовнішні й фізичні та психоемоційні фактори, у тому числі перебування у середовищі з підвищеною концентрацією                   у повітрі оксиду вуглецю, але переконливих наукових даних щодо впливу 23 % карбоксигемоглобіну в крові на настання смерті внаслідок ішемічної хвороби серця немає, і в цілому визначити фактор (фактори), який у даному конкретному випадку міг спровокувати загострення ішемічної хвороби серця у померлого із настанням смерті, не надається можливим через відсутність судово-медичних даних.
Наведене в акті проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 27 жовтня 2017 року о 23 год 00 хв на КП «Теплоенерго» ДМР, від 28 січня 2019 року, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В. Є.                 від 04 лютого 2019 року, узгоджується з відомостями, викладеними в акті № 1 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, стосовно ОСОБА_2 від 28 січня 2019 року, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В. Є. від 04 лютого 2019 року. У пункті 7 акта визначено причини нещасного випадку: технічна причина - відсутня, основна - невиконання вимог інструкції з охорони праці, супутня - психофізіологічна, незадовільні фізичні дані або стан здоров`я.
Відповідно до довідки КП «Теплоенерго» ДМР від 28 лютого 2019 року № 8   ОСОБА_2 працював оператором котельні 2-го розряду (на час опалювального періоду 2017-2018 років) із 21 жовтня 2017 року до 27 жовтня 2017 року, звільнений у зв`язку зі смертю.
Первинною профспілковою організацією КП «Теплоенерго» ДМР за зверненням ОСОБА_1 неодноразово надавалась матеріальна допомога позивачу.
Нормативно-правове обґрунтування та мотиви, з яких виходив Верховний Суд
Щодо підстав відповідальності роботодавця
Згідно з частинами першою-третьою статті 153 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
У статті 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина перша статті 160 КЗпП України).
Таким чином, контроль за безпечною експлуатацією оператором котельні 2-го розряду ОСОБА_2 котла та використання ним котельні під час опалювального сезону покладається на підприємство - КП «Теплоенерго» ДМР.
В актах за формою Н-5 та формою Н-1 від 28 січня 2019 року причинами настання нещасного випадку, внаслідок якого помер син позивача, вказані: організаційна причина як основна (невиконання вимог інструкцій з охорони праці) та психофізіологічна причина як супутня (незадовільний стан здоров`я), технічна причина - відсутня.
Основним видом діяльності КП «Теплоенерго» ДМР є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, про що вказано в акті проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку, що стався                          27 жовтня 2017 року о 23 год 00 хв.
Відповідно до статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці» (частина друга статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.
На момент проведення розслідування нещасного випадку, який стався із ОСОБА_2 , був чинним Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок № 1232).
Розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків (пункт 7 Порядку № 1232).
Спеціальному розслідуванню підлягають нещасні випадки із смертельними наслідками (пункт 36 Порядку № 1232).
Відповідно до пункту 38 Порядку № 1232 спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених пунктом 39 цього Порядку) проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку, утвореною територіальним органом Держпраці за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку, у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою-підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно, або внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (події) за погодженням з органами, представники яких входять до її складу.
Пунктом 15 Порядку № 1232 передбачено, що обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, в тому числі і виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні.
У пункті 47 Порядку № 1232 зазначено, що за результатами спеціального розслідування складаються акти за формою Н-5 і Н-1 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом), картка за формою П-5               (у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) стосовно кожного потерпілого, а також оформляються інші матеріали спеціального розслідування, зазначені у пунктах 50 і 51 цього Порядку.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм права, акт за формою Н-1 складається, якщо в ході розслідування нещасного випадку комісією (спеціальною комісією) встановлено, що такий нещасний випадок пов`язаний з виробництвом.
Отже, доказом вини власника може бути акт про нещасний випадок на виробництві.
У справі, яка переглядається, комісією з розслідування нещасного випадку складено акт проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1, які затверджені т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В. Є. 04 лютого           2019 року.
Згідно з висновком комісії, викладеним у акті проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5, нещасний випадок із оператором котельні ОСОБА_2 із смертельним наслідком, що стався в приміщенні котельні 27 жовтня 2017 року о 23 год 00 хв,                  є таким, що пов`язаний із виробництвом.
Відповідно до актів за формою Н-5 та формою Н-1 від 28 січня 2019 року нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, має організаційну (основна) та психофізіологічну (супутня) причини, ОСОБА_2 як оператора котельні, який порушив вимоги інструкції з охорони праці, ОСОБА_3 як оператора котельні, який порушив вимоги інструкції з охорони праці, та ОСОБА_4 як майстра, яка порушила вимоги посадової інструкції, визнано особами, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку.
Зазначені акти сторонами оспорені не були.
Наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 свідчить про те, що особою, яка допустила порушення, в тому числі і обов`язку з контролю за додержанням працівником вимог нормативних актів про охорону праці, є роботодавець (схожого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові від 01 березня 2021 року                  у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).
У свою чергу у частині першій статті 2371 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, КП «Теплоенерго» ДМР як роботодавець ОСОБА_2 несе відповідальність із відшкодування моральної шкоди перед своїм працівником,                    з яким стався нещасний випадок під час виконання ним своїх трудових обов`язків, а протилежні висновки судів є помилковими.
Щодо відшкодування роботодавцем моральної шкоди матері загиблого працівника
Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частина друга статті 1168 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Оскільки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із КП «Теплоенерго» ДМР, нещасний випадок, який стався із сином позивача під час виконання ним трудових обов`язків та внаслідок якого він помер, пов`язаний з виробництвом, то наявні правові підстави для покладення на КП «Теплоенерго» ДМР обов`язку з відшкодування позивачу, як матері загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди із підстав, визначених статтею 1168 ЦК України, що суди попередніх інстанцій неправильно не врахували.
Винні дії загиблого ОСОБА_2 не можуть бути підставою для відмови                        у задоволенні позову його матері про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди. Окрім цього, комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що разом із                   ОСОБА_2 винними у настанні нещасного випадку, що стався на виробництві, є також дві інші особи - оператор котельні ОСОБА_3 та майстер ОСОБА_4 .
Визначаючи розмір моральної шкоди, суди мають враховувати факт наявності вини потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача                  з урахуванням їх тривалості й тяжкості, незворотності втрати, пов`язаних зі смертю її сина, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості. У свою чергу при визначенні розміру відшкодування суди мають враховувати баланс інтересів сторін.
Суди попередніх інстанцій неправильно не застосували наведені норми законодавства, не дослідили ступінь вини постраждалого працівника, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості та тяжкості, незворотності втрати, пов`язаних зі смертю її сина, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Отже, доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків, викладених                        у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду                      від 15 січня  2021 року у справі № 210/2262/19, знайшли своє підтвердження.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення, з урахуванням викладеного, не відповідають.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
 
Фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема визначення ступеня вини постраждалого працівника, характеру та обсягу страждань позивача з урахуванням їх тривалості та тяжкості, незворотності втрати, пов`язаних із смертю її сина, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, судами повністю не встановлено та не перевірено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що є підставою для їх скасування.
 
З урахуванням того, що Верховний Суд переглядає справи виключно з підстав і в порядку, встановлених ЦПК України, і не має можливості в силу положень статті 400 ЦПК України встановлювати обставини, які не були встановлені в рішенні,                 а суди не дослідили зібрані у справі докази та не встановили обставини, які мають вирішальне значення для розгляду цього спору, справу, керуючись принципом процесуальної економії, необхідно направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який в силу своїх повноважень може усунути наведені порушення.
 
Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної, а не першої інстанції, як того просила заявник, тому касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене у цій постанові, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи                   (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).
 
Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак      	
Судді:	І. Ю. Гулейков      	
 	С. О. Погрібний      	
 	Н. Ю. Сакара      	
 	С. Ф. Хопта