КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                         
єдиний унікальний номер справи: №760/5113/19
номер провадження №22-ц/824/270/2022

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
            08 листопада 2022 року                                                                                     м. Київ
 
            Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                               судді - доповідача                               Білич І.М.
                               суддів                                                   Коцюрби О.П.,Слюсар Т.А.
                                при секретарі                                      Рагушиній І.В.
                                за участі: 
                    представника відповідача                  Володченко О.М. 
                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2  на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатової І.А., 
у цивільній справі №760/5113/19 за позовом   ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-
 
встановила:
 
У лютому 2019 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 28631,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору.
Обґрунтовуючи позивні вимоги тим, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
22 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди нерухомого майна №22/03/17/02, згідно якого, позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове оплачуване користування житлове приміщення (об`єкт оренди), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
За умовами договору сторони погодили, що відповідач зобов'язаний експлуатувати об'єкт оренди обережно, не допускати руйнувань та погіршення його стану, у разі пошкоджень об'єкта оренди, усунути їх та привести його до попереднього стану.
Однак, 16 листопада 2018 року позивачем  було виявлено, що об'єкт оренди було пошкоджено відповідачем. 
Також у листопаді 2018 року позивачем було отримано від Житлово-експлуатаційної організації ЖЕД №902, яка обслуговує даний будинок та його інженерно-технічні мережі, Акт про залиття квартири АДРЕСА_3 , що знаходиться поверхом нижче об`єкта оренди. Даним  актом встановлено, що 26 червня 2018 року факт пошкодження гнучкої підводки води до бачка унітазу у кв. АДРЕСА_4 (об'єкта оренди).
27 листопада 2018 року в присутності двох свідків позивачем та відповідачем було складено та підписано акт приймання - передачі (повернення) житлового приміщення (квартири), переданої в строковий платний нам (оренду) відповідно до договору оренди нерухомого майна №22/03/17/02 від 22 березня 2017 року.  В якому було описано пошкодження паркетного покриття підлоги по всій площі об'єкта оренди та часткова відсутність паркетного покриття.
З метою визначення розміру шкоди, заподіяної, як власнику квартири вартості ремонтно-відновлювальних робіт ним  було замовлено проведення незалежної оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Коапри Д».
У підготовленому ТОВ «Коапри Д» звіті зазначено, що пошкодження паркетного покриття підлоги та її часткова відсутність загальною площею 3 кв.м., відбулося внаслідок затоплення у зв`язку з дією води (розбухання матеріалу паркету). Крім того, даним звітом встановлено наслідки дії води і діяльності орендаря по розбиранню частини підлогового покриття, які викладені у акті обстеження технічного стану житлового приміщення (квартири), переданому в строковий платний найм (оренду) відповідно до договору оренди нерухомого майна №22/03/17/02 від 22 березня 2017 року.
Отже, відповідачем не було дотримано взятих на себе зобов'язань згідно договору та не усунено недоліки за власний рахунок відповідача, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.
 
            Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 рокупозов  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено. 
            Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду у розмірі 28631.00 грн. та судові витрати у розмірі 768,40 грн.
 
             Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив  суд скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
               Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки стану об`єкта оренди - квартири та стану покриття підлоги на момент передачі квартири в оренду, оскільки ані в договорі, ані в акті прийому - передачі від 22 березня 2017 року не вказано стан та вигляд покриття підлоги та взагалі не зазначено про наявність паркетного покриття у квартирі. Також зазначав, що суд першої інстанції безпідставно визнав акт-прийому - передачі від 22 березня 2017 року та акти від 16 листопада 2018 року та від 27 листопада 2018 року, як докази заподіяння шкоди позивачу у пошкодженні паркетного покриття квартири. Більш того, на дату складення акту обстеження квартири - 16 листопада 2018 року, скаржник взагалі вже не проживав у квартирі позивача, так як з 13 листопада 2018 року повністю переїхав до іншого помешкання за договором оренди від 12 листопада 2018 року. Крім того, суд неправомірно вважав доказом наявності вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу, як власнику квартири АДРЕСА_4 , акт про залиття квартири АДРЕСА_3 та жодним чином не зважив на відсутність подібного акту саме щодо квартири АДРЕСА_4 .
               У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Гімарі Р.А. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Представник відповідача - адвокат Володченко О.М.  підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.
Представник позивача приймаючи участь  в розгляді справи в суді апеляційної інстанції не визнавав подану апеляційну  скаргу, заперечував проти її задоволення. Не з`явившись в подальші судові засідання, подав заяву щодо можливого подальшого розгляду за його відсутності та відсутності позивача.            
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
  Так, судом при розгляді справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 січня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник І.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 61, ОСОБА_3 належить на праві власності нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).
22 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір № 22/03/17/02 оренди нерухомого майна від 22 березня 2017 року (а.с. 16-21).
Згідно п. 1.1. вказаного договору позивач передає, а відповідач приймає у тимчасове оплачуване користування житлове приміщення (об`єкт оренди), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Пунктом 1.2. договору визначено, що передача в оренду об`єкта оренди оформляється актом прийому-передачі, що є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п.п. 2.3.1., 2.3.4., 2.3.6., 2.3.8. договору, орендар зобов`язаний: в обумовлений договором строк провести за власний рахунок опоряджувальні роботи об`єкта оренди, забезпечувати підтримку об`єкта оренди в належному стані, не допускати його погіршення більше ніж за норми природного зносу (амортизації); суворо дотримуватись існуючих санітарних норм, правил протипожежної безпеки, вимог техніки безпеки, а також інших існуючих норм і правил при проживанні. Орендар несе відповідальність перед орендодавцем за матеріальні збитки, спричинені недотриманням вище перелічених норм і правил або не виконанням (не належним виконанням) умов договору; орендар зобов`язаний забезпечити збереження інженерних мереж, комунікацій і обладнання об`єкта оренди; при припиненні з будь яких підстав договору, повернути орендодавцю об`єкт оренди у стані, в якому він його одержав.
Згідно з п.п. 4.3., 4.7. договору, орендар зобов`язаний в останній день дії договору повернути орендодавцю об`єкт оренди у стані не гіршому ніж той в якому об`єкт оренди був переданий орендарю по акту приймання-передачі з урахуванням нормального зносу; у випадку, якщо об`єкт оренди погіршився в порівнянні зі станом на дату приймання його орендарем, або приміщення що повертається має пошкодження, або непридатне для - Подальшого використання, орендар повинен сплатити орендодавцю вартість відновлюваних робіт та матеріалів за цінами що діють на момент проведення таких робіт.
Пунктом 10.4 договору передбачено, що в разі погіршення стану об`єкта оренди або повного його знищення орендар відшкодовує орендодавцю збитки, що дорівнюють вартості погіршення або повністю компенсують вартість знищеного об`єкта оренди за ринковими цінами, які діятимуть на момент сплати.
З наявного в матеріалах справи акта прийому-передачі об`єкта оренди згідно договору оренди № 22/03/17/02 від 22 березня 2017 року вбачається, що при підписанні договору оренди об`єкт оренди знаходився в належному стані (а.с. 22).
З акту про залиття, аварія, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання вбачається, що 27 червня 2018 року відбулось залиття в будинку АДРЕСА_5 , причиною залиття вказано пошкодження гнучкої підводки до бачка унітазу в квартирі АДРЕСА_4 (а.с. 15).
Згідно акту обстеження технічного стану житлового приміщення (квартири) №25 від 16 листопада 2018 року, на день обстеження квартири орендодавцем було встановлено наступні пошкодження:
- пошкодження паркетного покриття підлоги та її часткова відсутність, загальною площею 3 кв.м.;
- пошкодження стану, в тому числі, вздуття паркету, по всій площі квартири;
- пошкодження меблів - м`який куточок (домашньою твариною) (а.с. 23).
Згідно акта приймання-передачі (повернення) житлового приміщення (квартири) передану в строковий платний найм (оренду) відповідно до договору оренди нерухомого майна від 27 листопада 2018 року, підписаного позивачем та відповідачем, на день складення даного акта на об`єкті оренди було виявлено наступні пошкодження:
- пошкодження паркетного покриття підлоги по всій площі об`єкта оренди;
- часткова відсутність паркетного покриття загальною площею 3 кв. м. (а.с. 24)
З наявного в матеріалах справи звіту про незалежну оцінку матеріального збитку внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , виконаного ТОВ «Коапри Д» 03 грудня 2018 року, вбачається, що вартість ремонтно - будівельних робіт по відновленню оздоблювальних покриттів підлог, які були пошкоджені внаслідок залиття вказаної квартири, що належать ОСОБА_3 на праві приватної власності, станом на 03 грудня 2018 року становить 28631, 00 гри. (а.с. 28-58).
 
            Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив  з  того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт залиття квартири позивача з вини відповідача в період дії укладеного договору про оренду нерухомого майна. Отже, відшкодуванню підлягає матеріальна шкода у розмірі 28631,00 грн.  заподіяна відповідачем виходячи з умов договору оренди укладеного та погодженого його сторонами.
 
           Розглядаючи спір, колегія суддів вважає,  що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
 
 Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд неправомірно вважав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи, в частині наявності доказів підтвердження вини відповідача у  пошкодженні квартири позивача 27 червня 2018 року, з огляду на належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, як це передбачено ст.ст.77-80 ЦПК України - не можуть бути підставою для скасування  рішення суду так як не грунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи. 
 
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
  Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
  Відповідно до ч.1 ст. 810  ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні  (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
 Частиною 1 ст. 811 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.
 Згідно ч.1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.
 Сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи (ч.1 ст.813 ЦК України).
 Судом встановлено та не спростовувалося сторонами, що предмет договору - квартира відносно якої між сторонами укладено договір оренди №22/03/17/02 від 22 березня 2017 року, належить на праві власності   ОСОБА_3 .
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
  Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
   Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (не 
договірне зобов`язання).
  За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
  Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
              Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
  Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов`язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Крім того, як зауважує Європейський суд з прав людини, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88).
Також, слід зазначити, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, а якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована - вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
При цьому, обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.
            
Обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що акт повернення майна від 27 листопада 2018 року містить відомості про пошкодження майна орендодавця, а акт передачі об`єкта оренди орендарю від 22 березня 2017 року, таких відомостей не містив. 
 Разом з тим, вказані посилання скаржника колегія суддів відхиляє, адже висновком ТОВ «Коапри Д» від 03 грудня 2018 року «Про вартість матеріального збитку» встановлено, що пошкодження відбулося внаслідок залиття. При цьому, відповідними актами які містяться в матеріалах справи встановлено період такого залиття.
 
Доводи апеляційної скарги в частині не взяття судом першої інстанції до уваги термінів дії договору оренди, закінчення на час підписання  та складення акту прийняття,то вони не можуть бути підставою для скасування рішення виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Відповідно до п.п.3.2., 3.2.2. договору №22/03/17/02 оренди нерухомого майна від 22 березня 2017 року, строк оренди у відповідності до умов цього договору закінчується датою підписання сторонами акту повернення об'єкта оренди. Обов'язок по підготовці акту повернення об'єкта оренди покладається на орендаря.
За п.9.8 договору вбачається, що при припиненні даного договору, орендар зобов'язаний сплатити орендну плату за використання об'єкту оренди до моменту його передачі незалежно від строку дії договору.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо строку дії договору, який був продовжений сторонами та закінчився з підписанням акту повернення майна від 27 листопада 2018 року. Тобто, залиття квартири відбулося в період  продовженої сторонами договору  №22/03/17/02  оренди нерухомого майна.
 
Судом першої інстанції при розгляді справи надавалася оцінка доводам відповідача як в частині пояснень щодо відсутності його та членів його сім`ї в орендованій квартирі на час  залиття, так  і обставин та дати  переїзду з орендованої квартири.
Допитані  в суді апеляційної інстанції в якості свідків: 
ОСОБА_4 вказав на обставини щодо допомоги в переїзді 13 листопада 2018 року відповідача разом з сім`єю з квартири за адресою: АДРЕСА_2 
ОСОБА_6 (дружина відповідача) надала пояснення як про переїзд  з зазначеної  вище квартири 13 листопада 2018 року  за відсутності на  час переїзду будь-яких претензій власника квартири в частині пошкоджень покриття підлоги в ній. Так і відсутності їх сім`ї в даній квартирі на час залиття, так як  з 24 червня 2018 року по 16 липня 2018 року вони перебували в м. Львів, що підтверджується належними доказами наданими відповідачем на час розгляду справи в суді першої інстанції.
  Колегія суддів вважає, що надані покази свідків не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки за умовами укладеного договору, обов`язок збереження інженерних комунікації і обладнання  об`єкту оренди, покладено на відповідача як на сторону договору.
 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду  також доводи апеляційної скарги в частині того, що судом безпідставно при постановленні рішення не було взято до уваги, що  згідно до звіту про незалежну оцінку матеріального збитку внаслідок залиття квартири від 03 грудня 2018 року вбачалося, що  паркетне покриття підлоги в кімнатах квартири перебуває в експлуатації 26 років. Від сусідів він також дізнався  про неодноразові затоплення квартири. Крім того, ні в договорі, а ні в акті прийому-передачі від 23 березня 2017 року сторони жодним чином не вказували  про стан та вигляд покриття підлоги та й взагалі  не зазначали про наявність паркетного  покриття  у квартирі, а  лише вказували, що об`єкт оренди в цілому передається у  належному стані.
 
Так як у відповідності   до положень ст. 627 ЦК України  зазначається. Що  відповідно до ст. 6 цього Кодексу  сторони є вільними  в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладаючи договір оренди нерухомого майна, колегія суддів вважає, сторони  на власний розсуд, керуючись принципом свободи договору, обумовили обов`язок   щодо відповідальності сторін, які не суперечать загальним засадам  цивільного законодавства, не  були змінені, а відтак є обов`язковими для виконання.
 
 Відповідь  Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» від 22.09.2022 року за № 38-2263/03, не спростовує зазначених висновків суду так, так як  акт  про залиття від 04.07.2018 року складений   та затверджений посадовими особами ЖЕД 902.
 
Беручи до уваги, що доводи апеляційної скарги фактично, є ідентичними доводам відповідача при розгляді справи в суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.
 
Керуючись ст. ст.368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -
 
постановила:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
            Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року залишити без змін.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  може бути оскаржена  в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
    Повний текст постанови складено 19 грудня 2022 року.
 
  Суддя-доповідач:   
                        
  Судді: