ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року	Львів	Справа № 140/6057/22 пров. № А/857/16981/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Іщук Л.П.,
                                                                                             Обрізка І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Ковальчук В.Д.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м.Луцьк 20 жовтня 2022 року у справі №140/6057/22 за позовом Волинського обласного центру зайнятості до Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

15.09.2022 Волинський обласний центр зайнятості звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області, просив: визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області щодо повернення Волинському обласному центру зайнятості наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення без виконання; зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області прийняти до виконання наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що безпосередні дії зі списання коштів виконує саме Казначейство. Суд першої інстанції вказав, що на відповідача покладений обов`язок вживати заходи до виконання виконавчих документів. Суд першої інстанції зазначив, що відповідач безпідставно застосував підпункт 3 пункту 9 Порядку №845, повертаючи позивачу наказ без виконання, оскільки даний підпункт пункту 9 Порядку не надає органу Казначейства можливості повернути виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності відкритих рахунків в органі Казначейства у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Суд першої інстанції вказав, що застосування норм Порядку №845 та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у спосіб, який визначений Головним управління Державної казначейської служби України у Волинській області, створює ситуацію правової невизначеності, що суперечить принципу верховенства права, а також призводить до порушення однієї з основних засад судочинства (обов`язковість судових рішень) та міжнародних зобов`язань України. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач безпідставно повернув позивачу без виконання наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної казначейської служби у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що інформація про Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області відсутня в Єдиному державному реєстрі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, тобто відсутні відкриті рахунки на яких обліковуються кошти Пенсійного фонду. Скаржник вказує, що дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не розповсюджується на порядок виконання наказу Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1. Скаржник зазначає, що пункти 35, 38 Порядку №845 стосуються безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області від 21 січня 2022 року у справі № 903/946/21 (https://reestr.court.gov.ua/Review/102745781) стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь Волинського обласного центру зайнятості     10 519,45 грн. виплаченої допомоги по безробіттю та 2 270,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
На виконання вказаного судового рішення Господарським судом Волинської області видано Волинському обласному центру зайнятості наказ від 14 лютого 2022 року №903/946/21-1 про примусове виконання рішення, дійсний для пред`явлення до виконання до 12 лютого 2025 року.
14.03.2022 Волинський обласний центр зайнятості звернувся в Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області із заявою № 6208/04 про виконання вказаного рішення суду, додав наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1.
Листом від 28.04.2022 №04-12-06/2253 «Про повернення документів» Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області повернуло Волинському обласному центру зайнятості наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 без виконання з тих підстав, що боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства Волинської області. 
У вказаному листі додатково зазначено, що листом від 22.03.2022 №04-12-06/1548 повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про необхідність вжиття заходів щодо погашення заборгованості, встановленої Наказом. Лист від боржника про виконання Наказу на адресу Головного управління Казначейства не надходив.
09.05.2022 Волинський обласний центр зайнятості подав заяву про примусове виконання рішення суду у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), просив винести постанову про відкриття виконавчого провадження. До заяви додано наказ Господарського суд Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1.
30.05.2022 Волинський обласний центр зайнятості отримав повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання: керуючись пунктом 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» наказ №903/946/21-1, виданий 14.02.2022, повернений, оскільки виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем. 
14.06.2022 Волинський обласний центр зайнятості листом подав скаргу до Державної казначейської служби України на дії Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області щодо повернення наказу Господарського суд Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1.
За результатами розгляду скарги Державна казначейська служба України листом від 06.07.2022 №5-06-06/8483 повідомила Волинський обласний центр зайнятості про те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області діяло у відповідності та в порядку, визначеному законодавством. Зазначено, що згідно з Наказом Господарського суду Волинської області від 14.02.2022 №903/946/21-1 боржником зазначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якого відсутні рахунки у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Волинській області, з яких можливе списання коштів на виконання судового рішення. Також вказано, що стягувачем у справі № 903/946/21-1 є Волинський обласний центр зайнятості (код ЄДРПОУ 05427482), який відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом державної влади, а тому у Головного управління відсутні правові підстави для здійснення безспірного списання коштів по справі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».
Вважаючи дії Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області щодо повернення наказу Господарського суд Волинської області від        14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 протиправними, Волинський обласний центр зайнятості звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до Положення про Державне казначейство України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1232, Державне казначейство України (далі – Казначейство) є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується. Основними завданнями Казначейства є, зокрема, управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Казначейство для виконання покладених на нього завдань може за погодженням з Міністром фінансів утворювати територіальні органи у межах граничної чисельності працівників Казначейства.
Згідно з статтею 327 Господарського процесуального кодексу виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону №1404-VIII судові накази віднесено до виконавчих документів.
Частиною 2 статті 6 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.
Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання встановлено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі – Закон № 4901-VI).
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
Відповідно до статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності (частина 2 статті 2 Закону № 4901-VI).
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за організаційно правовою формою Волинський обласний центр зайнятості є державною організацією, тоді як відповідно до наведеної норми особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду не включають державні організації до кола  стягувачів, за яким держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами скаржника щодо непоширення дії Закону № 4901-VI на спірні правовідносини.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від            25 листопада 2019 року у справі № 200/4120/19-а.
Водночас, в будь-якому випадку у спірних правовідносинах Орган казначейства є встановленою Законом № 1404-VIIІ та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінетом Міністрів України від 03.08.2011 №845, особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.
Згідно з приписами пунктом 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетними установами є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.
Частиною 1 статті 25 Бюджетного кодексу України також унормовано, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Підпункт 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачає, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами в справах, де боржниками є державні органи. Дані повноваження належать виключно органам Казначейства. 
Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі – Порядок №845) визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
Відповідно до пункту 2 Порядку №845 безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Пунктом 3 Порядку № 845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до пункту 4 Порядку № 845 органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів.
Згідно з пунктом 32 Порядку № 845 безспірне списання коштів з рахунків боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, здійснюється органом Казначейства з моменту відкриття відповідних асигнувань (надходження коштів на рахунок) на підставі розрахункового документа, оформленого відповідно до вимог законодавства.
Згідно із приписами підпункту 3 пункту 9 Порядку № 845, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач листом від28.04.2022 №04-12-06/2253 повернув позивачу наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 відповідно до підпункту 3 пункту 9 Порядку №845, оскільки боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області не має відкритих рахунків в органах Казначейства Волинської області.
Як це зазначено в рішенні суду першої інстанції, відповідач не заперечує, що боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області є органом державної влади, однак не надав доказів відсутності відкритих рахунків боржника в органах Казначейства Волинської області. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач безпідставно застосував підпункт 3 пункту 9 Порядку №845, повертаючи позивачу наказ без виконання, оскільки даний підпункт пункту 9 Порядку не надає органу Казначейства можливості повернути виконавчий документ стягувачу з підстав відсутності відкритих рахунків в органі Казначейства у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Водночас, відповідно до пунктів 1, 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 за № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. 
Пенсійний фонд України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках.
Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області є територіальним органом Пенсійного фонду України. Тобто, боржник є державним органом.
Так, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №910/13057/16: «…Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»   не передбачено такого винятку щодо поширення його дії на виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, боржником за яким є державний орган, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника. Не передбачено такого винятку й іншим чинним законодавством України.
У контексті зазначеного Суд бере до уваги, що відповідно до підпункту 2 пункту 4, підпунктів 2 і 7 пункту 5 Порядку органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку, і під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання, вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.
Тобто навіть відсутність нормативної регламентації порядку виконання судового рішення за фактичних обставин, що склалися між учасниками спору, зумовлює необхідність встановлення та вжиття заходів, необхідних для виконання судового рішення саме компетентним органом, адже ефективна і законодавчо, і практично організація системи виконання рішень є позитивним обов`язком держави.»
Отже, відповідач повинен вживати всіх заходів по виконанню вищевказаного рішення суду, встановлених Порядком № 845, тоді як у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на вчинення скаржником комплексу дій, передбачених Порядком № 845, спрямованих на виконання зазначеного рішення суду.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин та нормативно-правового регулювання, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що повертаючи Волинському обласному центру зайнятості наказ Господарського суду Волинської області від 14 лютого 2022 року № 903/946/21-1 про примусове виконання рішення без виконання відповідач дія всупереч законодавчо наданих повноважень, необґрунтовано, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. 
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності повернення органом Казначейства судового наказу без виконання, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі №140/6057/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко