ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 січня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/2071/21
провадження № 22-ц/4809/185/23 

        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорвої С.М., Чельник О.І.,
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу  за апеляційною скаргою Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кірвограда від 22 вересня 2022 року у складі судді Мохонько В.В. і

В С Т А Н О В И В :

В березні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26.09.2011 у розмірі 25918,59 грн станом на 08.03.2021, а також судові витрати в розмірі 2 270 грн.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26.09.2011.
При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладнені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі – Договір).
       Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшувався, та надано у користування кредитну картку.
       Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, таким чином в порушенням умов Договору та законодавчих норм не виконав зобов`язання.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за Договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач, станом на 08.03.2021 має заборгованість в розмірі 25918,59 грн, яка складається з:
-22265,60 грн – заборгованість за тілом кредита;
в т.ч.: 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредита;
-22265,60 грн – заборгованість за простроченим тілом кредита;
-0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками;
-3652,99 грн заборгованість за простроченими відсотками;
-0,00 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
-0,00 грн – нарахована пеня;
-0,00 грн – нараховано комісії.
Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк».
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 вересня 2022 року в задоволені позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що з власного розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти в розмірі 256 298,57 грн, а погащено в рахунок кедитної заборгованості 295 750,17 грн, тобто станом на дату звернення до суду у позичальника перед банком відсутня заборгованість (295750,17 грн– 256298,57 грн). 
Суд першої інстанції вважав, що додані до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» не містять підпису ОСОБА_1 , а тому не можуть бути належними та допустимими доказами.
Крім того, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати відсотків, а тому суд першої інстанції дійшов переконання про безпідставність позовних вимог за простроченими відсотками.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кірвограда від 22 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
До суду першої інстанції була надана копія заяви, в якій відповідач особистим підписом погодилась з тим, що підписанням анкети-заяви вона в повному обсязі приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору.
Крім анкети-заяви, відповідачем в той же день було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому ОСОБА_1 особистим підписом підтвердила ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а тому належний чином була повідомлена про умови щодо сплати відсотків.
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.
Крім того, ОСОБА_1 зверталася до банку з метою перевипуску карти, отримала перевипущену картку, якою продовжила користуватися.
У виписці про рух коштів, яка має статус первинного документу, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факт використання відповідачем грошей, отримання нею коштів через банкомати, оплати товарів та послуг за допомогою картки.
Позивач вважає, що відповідач отримав кредитну картку, визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості, а суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні фактично отрманих кошітів (тіла кередиту) та нарахованих відсотків, оскільки сума внесених та погашених коштів перевищує суму фактично використаних коштів. 
Оскільки банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції здійснюючи перерахунок заборгованості, порушив умови договору та вимоги статті 534 ЦК Укераїни, проігнорував, те що відповідач не звільняється від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом за статтею 1048 ЦК україни. 
ОСОБА_1 не спростувала жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються.
Якщо суд вважав, що умовами договору не встановлена відсоткова ставка, він не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом взагалі, адже в такому разі застосуванню підлягає ст.1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ.
Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №205/2825/18 та від 20 травня 2020 року по справі №588/62/18.
Висновок суду першої інстанції, про погашення заборгованості, позбавляє позивача права на ефективний судовий захист, адже наявність висновку про погашення заборгованості за кредитом, що зроблений судом передчасно та без повного встановлення обставин справи, позбавляє банк можливості стягнути з відповідача відсотки за ст.1048 ЦК Ураїни та ст. 625 ЦК України, які судом не лише не стягувались, а і не визначались. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 25 918,59 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2022 становить 248100 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала анкету - заяву б/н від 26.09.2011, в якій зазначила бажаний розмір отрмання кредиту по платіжній картці кредитка 7000 грн.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
Також до суду подано копію паспорту споживчого кредиту, який містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти по кредитній картці «Універсальна» та «Універсальна Голд», підпис кредитодавця та споживача ОСОБА_1 .
На підтвердження факту отримання кредиту ОСОБА_1 , позивачем надано виписки по картках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , довідку про зміну умов кредитування і обслуговування кредитної картки № НОМЕР_5 та довідку про надання відповідачу карток із зазначеними номерами рахунку.
Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 08.03.2021 становила 25918,59 грн, з яких тіло кредиту 22265,60 грн, заборгованість за простроченими відсотками 3652,99 грн, яку в добровільному порядку не погашає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звернення позивачем до суду у позичальника перед банком відсутня заборгованість, оскільки відповідачем в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачено 295 750,17 грн, а фактично отримано кошти в розмірі 256 298,57 грн. 
Надані позивачем суду тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» не містять підпису відповідаач, тому суд першої інстанції дійшов переконання про безпідставність позовних вимог про заборгованість за простроченими відсотками.
Крім того, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати відсотків.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.09.2011, яка станом на 08.03.2021 становила 25 918,59 грн, з яких прострочене тіло кредиту в розмірі 22 265,60 грн та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 3652,99 грн.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:
1) анкету-заяву ОСОБА_1 від 26.09.2011 про її згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, яка містить підпис заявника та відмітку банку про її прийняття та опрацювання (а.с.17);
2) витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому відсутній підпис ОСОБА_1 (а.с.20);
3) копію Умов та правил надання банківських послуг (21-44).
4) розрахунок заборгованості за договором № б/н від 26.09.2011, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 (а.с. 9-14);
5) довідку про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки (а.с.16);
6) довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 15);
7) копію Паспорта споживчого кредиту від 27.03.2018 (а.с. 18-19).
8) виписку за договором № б/н станом на 10.03.2021 на ім`я ОСОБА_1 (а. с.53-68).
З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної нею анкети-заяви від 26.09.2011.
Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку, яка завірена підписом представника, відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.
З виписки по рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.
З аналізу наданої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 26.09.2011 по 21.02.2021, вбачається, що відповідач дійсно отримувала кредитні кошти в АТ КБ «Приватбанк», користувалася ними та здійснювала їх погашення.
Зокрема за вказаний період ОСОБА_1 витрачено кошти в сумі 256 298, 57 грн, а повернуто кошти в розмірі 295 750, 17 грн, що свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед банком, а навпаки наявна переплата в розмірі 39 451,60 грн.
За таких обставин, суд перщої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.09.2011 року у розмірі 25 918,59 грн за його недоведеністю та безпідставністю.
Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками, позивач посилався на анкету-заяву, паспорт споживчого кредиту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, підписавши анкету-заяву.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Матеріалами справи підтверджується, що в анкеті-заяві № б/н від 26.09.2011 відсутня процентна ставка за користування кредитом (а. с. 17).
Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, копії додатків, а саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг. 
Тобто, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та витяг з Умов та правил налання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на 26 вересня 2011 року містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
З огляду на викладене безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору та про те, щоОСОБА_1 не спростувала жодними належними та допустимими доказами факт ознайомлення з його Умовами та правилами надання банківських послуг.
Крім того, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати відсотків, з огляду на таке.
Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
З огляду на викладене, зазначений Паспорт споживчого кредиту є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та як правило містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.
Матеріалами справи підтверджується, що анкета-заява не містить жодних відомостей про сам Паспорт споживчого кредиту, як складову договору.
Також, зазначений Паспорт, підписаний ОСОБА_1 , із зазначенням того, що інформація, яка зазначена в паспорті надана 27.03.2018 та зберігає чинність і є актуальною лише до 11.04.2018.
Більш того, з його змісту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту, майже через сім років підля підписання анкети-заяви, який не стосується зазначеного у позові періоду користування кредитними коштами, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, не може свідчити про погодження стронами розміру відсотків, а також порядку їх нарахування.
З огляду на те, що відповідачем було понвістю повернуто, надані АТ КБ «ПриватБанк» кошти, свідчить про безпідставність пред`явленого позову, а тому суд першої інстанції виніс правильне по суті рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що якщо сторони не узгодили розмір відсоткової ставки, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України, що узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №588/62/18.
Однак, АКТБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також заборгованість за простроченими відсотками, які обраховані відповідно процентної ставки визначеної Умовами та правилами надання банківськиї послуг, а не на рівні облікової ставки НБУ відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України.
У позовній заяві банк зазначає, що в редакції Умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019, згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 121-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобо`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84% - для картки «Універсальна голд».
До позовної заяви банк надав розрахунок заборгованості за договором від 26.09.2011, укладеного між банком та ОСОБА_1 , станом на 08.03.2021, де розмір заборгованості за кредитом становить 25918,59 грн, з яких: 22265,60 грн – заборгованість за тілом кредита; 3652,29 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Крім того, надано розрахунки заборгованості становм на 31.05.2015, на 30.09.2019. 
Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» базова % ставка в місяць становить 3%, «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова % ставка в місяць становить 2,5%. 
Отже, розрахунок боргу за кредитом зроблено на підставі Тарифів обслуговування кредитних карт та згідно п.2.1.1.2.12 Умов та Правил.
Облікова ставка НБУза час користування відповідачем кредитними коштами становила: 
2021 рік	
з 10.12	9,0	Рішення	
з 22.10	8,5	Рішення	
з 10.09	8,5	Рішення	
з 23.07	8,0	Рішення	
з 18.06	7,5	Рішення	
з 16.04	7,5	Рішення	
з 05.03	6,5	Рішення	
з 22.01	6,0	Рішення	
2020 рік	
з 11.12	6,0	Рішення	
з 23.10	6,0	Рішення	
з 04.09	6,0	Рішення	
з 24.07	6,0	Рішення	
з 12.06	6,0	Рішення	
з 24.04	8,0	Рішення	
з 13.03	10,0	Рішення	
з 31.01	11,0	Рішення	
2019 рік	
з 13.12	13,5	Рішення	
з 25.10	15,5	Рішення	
з 06.09	16,5	Рішення	
з 19.07	17,0	Рішення	
з 07.06	17,5	Рішення	
з 26.04	17,5	Рішення	
з 15.03	18,0	Рішення	
з 01.02	18,0	Рішення	
2018 рік	
з 14.12	18.0	Рішення	
з 26.10	18.0	Рішення	
з 07.09	18.0	Рішення	
з 13.07	17.5	Рішення	
з 25.05	17.0	Рішення	
з 13.04	17.0	Рішення	
з 02.03	17.0	Рішення	
з 26.01	16.0	Рішення	
2017 рік	
з 15.12	14.5	Рішення	
з 27.10	13.5	Рішення	
з 15.09	12.5	Рішення	
з 04.08	12.5	Рішення	
з 07.07	12.5	Рішення	
з 26.05	12.5	Рішення	
з 14.04	13	Рішення	
з 03.03	14	Рішення	
з 27.01	14	Рішення	
2016 рік	
з 09.12	14	Рішення	
з 28.10	14	Рішення	
з 16.09	15	Рішення	
з 29.07	15.5	Рішення	
з 24.06	16.5	Рішення	
з 27.05	18	Рішення	
з 22.04	19	Рішення	
з 04.03	22	Рішення	
з 29.01	22	Рішення	
2015 рік	
з 18.12	22	Рішення	
з 30.10	22	Рішення	
з 25.09	22	Рішення	
з 28.08	27	Рішення	
з 31.07	30	Рішення	
з 26.06	30	Рішення	
з 29.05	30	Рішення	
з 24.04	30	Рішення	
з 31.03	30	Рішення	
з 04.03	30	Рішення	
з 06.02	19.5	Рішення	
2014 рік	
з 13.11	14.0	Рішення	
з 17.07	12.5	Рішення	
з 15.04	9.5	  	

На підтвердження своїх доводів апеляційної скарги, що розмір відстоків визначається на рівні облікової ставки НБУ, банк ні до судуд першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції нового розрахунку боргу не надав, що позбавляє суд надати йому оцінку.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кірвограда від 22 вересня 2022 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                 С. І. Мурашко 
Судді          С.М. Єгорова 
О.І. Чельник