УХВАЛА
31 січня 2023 року 
м. Київ
справа №9901/988/18
адміністративне провадження №П/9901/988/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Данилевич Н.А., Єзерова А.А., Тацій Л.В.,
перевіривши заяву ОСОБА_1 , подану у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України (далі - ВРУ) про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому просив:
1.1 визнати протиправним та нечинним Указ Президента України від 27 серпня 2014 року №694/2014 "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг";
1.2 визнати протиправним та нечинним Указ Президента України від 10 вересня 2014 року №715/2014 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг";
1.3 зобов`язати ВРУ на власному офіційному веб-сайті (веб-порталі http.//rada.gov.ua) привести статтю 11 Закону України від 20 квітня 2000 року №1682-ІІІ "Про природні монополії" у відповідність до редакції, чинної станом на 7 жовтня 2010 року (до змін, внесених Законом України № 2592-VI від 7 жовтня 2010 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України).
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 4 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог до Президента України, на підставі пункту 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки вже є спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (справа №П/9901/798/18).  
У частині позовних вимог ОСОБА_1 до ВРУ ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 4 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 12 лютого 2019 року.
За наслідками розгляду цієї справи Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду         14 травня 2019 року ухвалив рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 листопада 2019 року рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 травня 2019 року скасувала та ухвалила нове судове рішення, яким позов задовольнила.
Зобов`язала ВРУ на власному офіційному веб-сайті (веб-порталі http://rada.gov.ua) викласти текст статті 11 Закону України від 20 квітня 2000 року №1682-ІІІ «Про природні монополії» відповідно до редакції, чинної станом на 7 жовтня 2010 року, з урахуванням положень Закону України від                 23 лютого 2014 року №763-VІІ «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України» у редакції Закону України від 27 лютого 2014 року №798-VII «Про внесення змін до статті 2 Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України».
23 березня 2020 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України, у якій він просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у невиконанні рішення суду. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 6 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 КАС України, повернув з підстав, передбачених пунктом 5 статті 383 КАС України.
30 грудня 2022 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України. У заяві позивач просить:
- поновити строк та прийняти цю заяву до розгляду;
- визнати протиправними рішення та дії вчинені, суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду;
- визнати протиправною його бездіяльність.
На обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року не виконана, що підтверджується скриншотом веб-сайту Верховної Ради України, зробленого 29 грудня 2022 року та змістом редакції статті 11 Закону України №1682-ІІІ «Про природні монополії», викладеної на офіційному веб-порталі ВРУ.
Заявник уважає, що відповідач умисно не виконує рішення суду (не викладає в офіційній електронній версії чинної редакції тексту законодавчого акта ВРУ у базі даних «Законодавство України» на веб-сайті (веб-порталі) боржника. 
Враховуючи викладене вище, заявник зазначив, що такі дії відповідача, виражені у формі бездіяльності, свідчать про відсутність у нього наміру щодо виконання судового рішення, що в свою чергу порушує право ОСОБА_1 на судовий захист.
Перевіряючи відповідність заяви ОСОБА_1 вимогам, встановленим статтею 383 КАС України, Верховний Суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Частиною четвертою наведеної статті встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
З матеріалів справи судом встановлено, що Велика Палата Верховного Суду постановою від             20 листопада 2019 року скасувала рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 травня 2019 року та ухвалила нове судове рішення, яким позов задовольнила.
29 січня 2020 року Верховний Суд видав виконавчий лист, який 8 травня 2021 року, повторно був пред`явлений ОСОБА_1 до виконання. 
17 травня 2021 року за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження №65437386.
6 грудня 2022 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Листом від 6 грудня 2022 року Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, направив для виконання та до відома вищезазначену постанову, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №9901/988/18 від 29 січня 2020 року, що видав Верховний Суд.
Щодо строків звернення до суду із заявою в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України.
Пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.
Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на пред`явлення позову, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі подання її у строки, встановлені КАС України або іншими законами, для чого особа має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Отже, визначальним для вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду із заявою, зазначеною у частині першій цієї статті, є дата, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Верховний Суд зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).
Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, пов`язане саме із оскарженням дій та бездіяльності відповідача при примусовому виконанні судового рішення, на користь чого свідчать приписи пунктів 6-8 частини другої статті 383 КАС України, за якими позивач має зазначити у заяві зокрема: відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформацію про хід виконавчого провадження.
Тобто, перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України починається із дати, коли особа - позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними із примусовим виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Колегія суддів зазначає, що поважними визнаються лише такі причини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які об`єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.
При цьому, строк у десять днів визнано законодавцем достатнім для того, щоб позивач, який вважає, що його права, свободи чи інтереси порушено невиконанням судового рішення, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з заявою про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду.
Колегія суддів уважає, що у позивача була об`єктивна можливість дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача через офіційний вебсайт ВРУ чи розміщений уточнений текст закону, постанови чи іншого акта Верховної Ради України, а також чи здійснюється виправлення в офіційній електронній версії тексту акта у базі даних «Законодавство України».
Із копії листа, наданого заявником убачається, що Прес-служба Апарату ВРУ 22 листопада 2022 року на офіційному вебпорталі парламенту України розмістила на виконання розпорядження Голови ВРУ текст статті 11 Закону України від 20 квітня 2000 року №1682-ІІІ «Про природні монополії» станом на 7 жовтня 2010 року.
Також у позивача були відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені у виконавчому провадженні.
Постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята 6 грудня 2022 року.
Позивач, будучи обізнаним з фактом відкриття виконавчого провадження, не проявляв розумної зацікавленості щодо встановленння у справі його виконання дій.
Позивач просить поновити строк на подачу цієї заяви, проте, сам не зазначає коли саме  дізнався про порушене право, не навів мотивів та обставин, які б свідчили з якого часу він уважає що порушені його права, свободи та інтереси. 
Позивач не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому дізнатись про порушення своїх прав та існування, яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.
Доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду з цією заявою заявник не надав.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником подана заява, яка не відповідає вимогам частини четвертої статті 383 КАС України.
Відповідно до частини другої пункту 5 статті 383 КАС України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
Колегія суддів звертає увагу на те, що частина п`ята статті 383 КАС України є нормою прямої дії, яка передбачає безумовні наслідки у вигляді повернення заяви, у разі невідповідності заяви вимогам зазначеним у цій статті, без попереднього залишення такої заяви без руху.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку на звернення із заявою, через що заява ОСОБА_1 , подана у порядку статті 383 КАС України, підлягає поверненню.
Керуючись статтями 121, 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку.
Заяву ОСОБА_1 від 29 грудня 2022 року, подану у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про зобов`язання вчинити певні дії, повернути заявнику.
Копію ухвали надіслати учасникам справи.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови Великою Палатою Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя                                                                                          В.М. Шарапа
Судді:                                                                                                              Л.І. Бившева
                                                                                                              Н.А. Данилевич
                                                                                                              А. А. Єзеров
                                                            Л.В. Тацій