ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/5471/20  Номер провадження 22-ц/814/896/23	Головуючий у 1-й інстанції Мартинова О.М.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2023 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  
на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 березня 2021 року, постановлене суддею Мартиновою О.М., 
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:
18.09.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються із нього на підставі судового наказу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.05.2020 (справа №645/2364/20) на користь ОСОБА_2 на утримання дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини із усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що при видачі судового наказу про стягнення аліментів не було враховано його фізичний та фінансовий стан, а саме, що він, позивач, є особою з інвалідністю, отримує мінімальну пенсію, яку витрачає на лікування, придбання продуктів харчування та сплату комунальних послуг. Із підстав викладеного, враховуючи добровільне надання ним дочці посильної допомоги у вигляді придбання одягу, фруктів та солодощів, просить вимоги позову задовольнити. 
Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24.03.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини – відмовлено. 
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану та зміни сімейного стану після постановлення рішення, які б впливали на обсяг його зобов`язання надавати утримання неповнолітній дитині та могли б бути підставою для зменшення визначеної судовим наказом частки доходів позивача, що стягуються в якості аліментів.
Позивач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Доводить, що при визначенні розміру аліментів, постановлених до стягнення згідно судового наказу, судом не враховано його, позивача, стан здоров`я та матеріальне становище. Оскільки судовий наказ не підлягає, скасуванню іншого шляху змінити розмір аліментів, як звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру він не має, а тому просить врахувати, що він є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію в розмірі 2 100,00 грн. та зменшити розмір аліментів постановлений до стягнення із 1/4 до 1/6 частини від його заробітку (доходу). 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.08.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24.03.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 21.09.2021.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
       Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.09.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду без проведення судового засідання в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.5/
Судовим наказом Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.02.2020 (справа №645/2364/20) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для житини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29.04.2020 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 210,20 грн./а.с.9/
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи безстроково, довідка серія ХАР-05 №004693 від 25.06.2006./а.с.3/
Відповідно до виписки із історії хвороби №3433 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 17.05.2004 по 04.06.2004./а.с.37/
Згідно довідок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №3831888434311840, №2431524466481178, виданих пенсіонеру ОСОБА_1 , останній у період із 01.02.2020 по 31.07.2020 отримав пенсію в загальному розмірі 12 300,00 грн.; у період із 01.04.2020 по 30.09.2020 - 12 500,00 грн./а.с.7,16/
Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що позивачем не надано доказів зміни його майнового та сімейного стану після винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь відповідача. При цьому самі по собі відомості про стан здоров`я позивача, інваліда ІІ групи, не є беззаперечною підставою зменшення розміру стягнення, оскільки мають обґрунтовуватися доказами погіршення матеріального становища, зокрема, звернення до соціальних служб або інших відповідних установ за отриманням матеріальної допомоги та неможливості працевлаштування після винесення наказу.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до їх заперечень та переоцінки доказів на власну користь. 
Згідно ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. 
Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Із матеріалів справи убачається, що, обґрунтовуючи підстави позову про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності та отриманням мінімальної пенсії він не може сплачувати аліменти в обсязі, встановленому судовим наказом.
Надаючи оцінку викладеному, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що обставини, на які посилається позивач, у розумінні ст.192 СК України не мають істотного значення для вирішення заявленого спору. Оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано доказів зміни його майнового та сімейного стану після винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь відповідача.
Обставини щодо захворювання позивача та призначення ІІ групи інвалідності існували на момент постановлення судового наказу про стягнення із нього аліментів і належних доказів суттєвості змін та пов`язаних із цим витрат вже після ухвалення судового наказу позивачем не надано, як і доказів, що ступінь захворювання позбавляє його можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Доводи апеляційної скарги, які обґрунтовані фактом інвалідності, не спростовують викладеного та не є виключними обставинами, які б були підставами для звільнення від сплати аліментів або зменшення їх розміру.
Інших обставин, які б доводили наявність підстав для зменшення розміру аліментів, позивач не навів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02.02.2023.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця