УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня2023 року
м. Київ
справа № 686/26098/19
провадження № 51-590 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали касаційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року, якою вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2022 року залишено без змін, 
встановив:
3а вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 
від 17 червня 2022 року 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Хмельницького, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2015 року за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
засуджено: 
- за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 
2 роки;
-за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 
6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання термін його перебування під вартою з 14 листопада 2019 по 13 грудня 2019 року 
та з 11 лютого 2022 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо цивільного позову, внесеної застави, розподілу судових витрат та долі речових доказів.
Місцевий суд встановив, ОСОБА_5 в період з 22 серпня по 14 листопада 2019 року вчинив ряд крадіжок чужого майна та замах на його викрадення 
за наступних обставин. 
22 серпня 2019 року близько 09:20 та 11:26 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 
АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, повторно таємно, викрав 
по дві пляшки коньяку, вартістю 229,98 та 399,98 гривень.
27 жовтня 2019 року близько 14:37 з коридору загального користування 
на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрав велосипед «KROSS" моделі «HexagonR5", який належав ОСОБА_6 , спричинивши потерпілій шкоди на суму 7 666,67 гривень. 
14 листопада 2019 року близько 02:00, перебуваючи у дворі будинку 
АДРЕСА_3 , повторно таємно викрав 
у ОСОБА_7 , який спав на лавці, мобільний телефон «Xiaomi» у силіконовому чохлі з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», на рахунку якої коштів не було, а також навушники «Panasonic», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, та грошові кошти, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 4 109,20 гривень.
09 жовтня 2019 року близько 20:17 перебуваючи у магазині «Сільпо-123», 
що розташований у ТЦ «Оазис» на вул. С. Бандери, 2а в м. Хмельницькому, шляхом вільного доступу намагався повторно таємно викрасти станок 
для гоління вартістю 255 гривень та універсальний ніж вартістю 80 гривень, 
не розрахувавшись за товар вийшов за межі розрахункових кас та попрямував до виходу з торгового центру, де був зупинений працівниками охорони.
02 вересня 2021 року близько 18:00 на території домоволодіння своєї тітки ОСОБА_8 по АДРЕСА_4 , знаючи місце зберігання ключа від замка вхідних дверей погребу, скориставшись відсутністю останньої, з шухляди у літній кухні взяв ключ та відчинивши замок проник до погребу, звідки повторно таємно викрав мотокосу «POWERCRAFT» вартістю 1 200 гривень, чим завдав потерпілій  майнової шкоди.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 26 жовтня 2022 року вказаний вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України 
про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого через суворість 
і просить призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг сторони захисту та не дав на них умотивованих відповідей. 
Зазначає, що в апеляційній скарзі він просив змінити вирок в частині епізоду викрадення ОСОБА_5 02вересня 2021 року мотокоси у потерпілої 
   ОСОБА_8 та перекваліфікувати його дії з ч. 3 на ч.2 ст.185 КК, оскільки кваліфікуюча ознака «проникнення в приміщення» не була доведена в суді, 
а показання потерпілої щодо обставин вчинення цього злочину не свідчать про те, що засуджений приїхав до неї для того, щоб проникнути у погріб і викрасти косу. 
Стверджує, що за епізодом викрадення 14 листопада 2019 року майна 
в потерпілого ОСОБА_7 кримінальне провадження необхідно закрити, оскільки в судовому засіданні не було доведено, що цей злочин вчинив засуджений. Зібрані в справі докази свідчать про те, що інша особа, 
а не ОСОБА_5 , здала зниклий у ОСОБА_7 телефон до ломбарду 
та отримала за нього кошти. Вважає, що покладений в основу вироку за цим епізодом доказ - протокол слідчого експерименту з участю ОСОБА_5 
є недопустимим доказом, оскільки ця слідча дія була проведена з порушенням вимог КПК.
Також, поміж іншого, посилається на призначення судом засудженому занадто суворого покарання, оскільки судом не було враховано те, що останній повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК по епізодам від 22 серпня та 09 і 27 жовтня 
2019 року і в скоєному щиро розкаявся.
Інші потерпілі, окрім потерпілої ОСОБА_6 , не мають до нього матеріальних претензій і цивільні позови не заявляли та не наполягали 
на призначенні суворого покарання. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги захисника, у ній він не погоджується 
з висновком суду у вироку про доведеність винуватості ОСОБА_5 
у викраденні майна ОСОБА_7 14 листопада 2019 року; кваліфікацією 
дій останнього по епізоду викрадення 02 вересня 2021 року мотокоси 
у ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК, а також з розміром покарання, призначеного засудженому, яке вважає занадто суворим.
З долученої до касаційної скарги копії вироку вбачається, що місцевий 
суд зробив свій висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих  злочинів на підставі фактично встановлених даних, які були з`ясовані під час дослідження доказів у судовому засіданні та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК.             
У своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що вина засудженого в таємному викраденні майна ОСОБА_7 14 листопада 2019 року за встановлених обставин підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 листопада 2019 року, відповідно до якого на одній з наданих фотографій ОСОБА_7 упізнав 
ОСОБА_5 з яким він познайомився близько 01:30 14 листопада 2019 року та разом із ним вживав спиртні напої у дворі будинку АДРЕСА_3 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання 
за фотознімками від 22 листопада 2019 року, відповідно до яких на одній 
з наданих фотографій ОСОБА_7 упізнав ОСОБА_9 , з яким 
він познайомився близько 01:00 14 листопада 2019 року та разом 
із ОСОБА_5 втрьох у дворі вказаного будинку вживали спиртні напої; листом генерального директора ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім», відповідно до якого 14 листопада 2019 року мобільний телефон «XiaomiRedmiNote 7" закладався ОСОБА_9 ; протоколом огляду предмета від 25 листопада 2019 року, відповідно до якого об`єктом огляду 
є оптичний диск на якому містяться файли з відеозаписами з камер відео спостереження з ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім»; протоколом огляду предмета від 22 листопада 2019 року та ілюстрованої таблиці до нього, відповідно до якого об`єктом огляду є мобільний телефон «XiaomiRedmiNote 7», наданий добровільно для огляду потерпілим ОСОБА_7 , який пояснив, 
що викупив цей телефон  із ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім»; протоколом проведення слідчого експерименту від 28 грудня 2019 року 
з  додатком до нього, відповідно до якого при проведенні цієї слідчої 
дії ОСОБА_5 повідомив про обставини викрадення мобільного телефону 
у потерпілого ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції вмотивовано відхилив показання ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 щодо обставин викрадення майна у потерпілого ОСОБА_7 , оскільки такі суперечать показанням потерпілого та іншим зібраним доказам 
у справі. 
При перегляді вироку апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_5 у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_7 зазначив, що з відеозапису проведення слідчого експерименту від 28 грудня 2019 року, повторно дослідженого 
в апеляційному суді, вбачається, що під час відтворення засуджений не лише розповів про спосіб викрадення мобільного телефону, але й наглядно продемонстрував це. При цьому апеляційний суд звернув увагу на те, що під час досудового розслідування та в судовому засіданні потерпілий наполегливо стверджував, що свого мобільного телефону ОСОБА_5 не давав і останній 
з проханням про передачу йому телефону до нього не звертався.
Також апеляційний суд вірно вказав у своєму рішенні про те, що на кваліфікацію дій ОСОБА_5 жодним чином не впливає та обставина, що викрадене майно було реалізовано свідком ОСОБА_9 , оскільки сукупність зібраних 
та досліджених у судовому засіданні доказів вказує на вчинення цього злочину саме засудженим.
Як убачається з вироку, вина ОСОБА_5 за епізодом викрадення майна 
в потерпілої ОСОБА_8 02 вересня 2021 рокупідтверджується: показаннями потерпілої; протоколом огляду місця події від 03вересня 2021 року
з фототаблицею до нього; листом генерального директора ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» від 23 вересня 2021 року, відповідно до змісту якого викрадену газонокосарку  ОСОБА_5 02 вересня 2021рокузаклав у ломбард. 
Одночасно місцевий суд дав критичну оцінку показанням засудженого 
про відсутність у нього умислу на викрадення майна потерпілої та обґрунтовано їх відхилив з мотивів, наведених у вироку.
Про правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 судом першої інстанції 
за вказаним епізодом за ч. 3 ст. 185 КК, як крадіжка, поєднана з проникненням 
у приміщення, вказав у своєму рішенні і суд апеляційної інстанції при перевірці доводів апеляційних скарг сторони захисту.
При вирішенні питання про призначення покарання засудженому місцевий суд, згідно з вимогами статей 50, 65 КК, врахував суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу, відсутність обставин, 
які пом`якшують покарання, та обставини, які його обтяжують - рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку, і дійшов умотивованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, що передбачає відповідальність 
за найтяжчий з вчинених злочинів.
Із правильністю призначеного ОСОБА_5 покарання погодився і суд апеляційної інстанції, зазначивши у своєму рішенні про те, що таке призначено місцевим судом з додержанням вимог статей 50, 65 КК та є необхідним 
й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нимнових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості 
чи недостатнім для досягнення мети покарання. 
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам статей 370,                419 КПК, є належним чином обґрунтованою та вмотивованою і у ній наведено обґрунтовані мотиви і підстави, якими керувався цей суд при ухваленні свого рішення. 
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду та правильність наведених у ній висновків, захисник 
у касаційній скарзі не навів і таких даних зі змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається. 
З огляду на викладене касаційна скарга захисника ОСОБА_4 та додані 
до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК. 
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду 
від 26 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_5 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                               ОСОБА_3