УХВАЛА
29 березня 2023 року
м. Київ
справа № 495/3945/22
провадження № 51-1743 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року,
встановив:  
За ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2022 року клопотання прокурора задоволено, кримінальне провадження № 12019160240002574 від 08 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України (далі - КК України), закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. 
Одеський апеляційний суд ухвалою від 26 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2022 року - без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга потерпілої ОСОБА_4 , в якій вона порушує питання про скасування зазначених судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Зазначає, що органу досудового розслідування було відомо про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Вказує, що під час досудового розслідування не було проведено ряду слідчих дій, зокрема не допитано особу, яку вона зазначила у заяві про вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що строки досудового розслідування були пропущені з вини сторони обвинувачення. На її думку, та обставина, що особі не було пред`явлено підозру у вчиненні злочину, автоматично не тягне за собою закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Також зазначає, що її не було ознайомлено з клопотанням прокурора про закриття кримінального провадження та місцевий суд розглянув вказане клопотання прокурора за її відсутності. Вказує, що ухвала апеляційного суду є невмотивованою та не відповідає вимогам статей 370 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не знаходить підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, за правилами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги потерпілої, якими вона обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам її апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду. 
Оцінюючи доводи потерпілої в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів виходить із такого.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про те, що відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) були внесені за № 12019160240002574 08 жовтня 2019 року за ст. 356 КК України, вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, тому строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України закінчилися 08 жовтня 2021 року.
Також мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, установив, що у цьому кримінальному провадженні не допитано жодної особи у якості підозрюваного, відповідно, не вручено повідомлення про підозру, обвинувальний акт не складався та не був скерований до суду, тобто під час досудового розслідування не здобуто доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та не встановлено особи, яка його вчинила.
Так, за правилами п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або  злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Згідно з абз. 4 ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду.
Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що прокурор звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12019160240002574 від 08 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Як убачається з ухвалених судових рішень, будь-яка особа в цьому кримінальному провадженні в якості підозрюваного допитана не була, повідомлення про підозру жодній особі не вручено, обвинувальний акт не складався та до суду направлений не був, тобто стороною обвинувачення не встановлено особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Тому з огляду на те, що органом досудового розслідування не було здобуто доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України і не встановлено особу, яка його вчинила, а також строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за таке кримінальне правопорушення закінчився, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України - закриттю.
Крім того, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що в ході досудового розслідування в якості потерпілої допитано ОСОБА_4 , вручено їй пам`ятку про права та обов`язки, направлено доручення на встановлення свідків подій, які зазначені у заяві ОСОБА_4 , однак вчинення протиправних дій стосовно неї підтверджено не було.
Водночас, як убачається з рішення цього суду, прокурором, слідчим та начальником сектору дізнання надавались відповіді на звернення ОСОБА_4 щодо заходів проведення досудового розслідування і жодним чином не підтверджено тих обставин, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні не здійснювалося.
Разом з тим з приводу посилання потерпілої на бездіяльність органів досудового розслідування слід зазначити, що питання, які виникають на досудовому розслідуванні, відносяться до компетенції слідчого судді.
Проте матеріали провадження також не містять будь-яких відомостей про те, що дії/бездіяльність органу досудового розслідування були оскаржені у відповідності до положень, які регламентовані Главою 26 КПК України.
Решта доводів касаційної скарги потерпілої висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує й фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених у справі обставин, що в порядку ст. 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд переглянув ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам її касаційної скарги, вказав відповідні мотиви та обґрунтовано залишив ухвалу суду першої інстанції без змін, зазначивши у своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення. 
Ухвала апеляційного суду належним чином мотивована та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга потерпілої ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування норм матеріального права, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування ухвали суду апеляційної інстанції на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги потерпілої ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                ОСОБА_3