ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/7240/21                                        Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 січня 2023 року                                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача:                  Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю. Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 03.03.2022) у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Лебединський насіннєвий завод» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС з великими платниками податків, у якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.08.2021 №16134000706, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за січень 2021 року (реєстраційний номер у контролюючому органі 9032136977, дата реєстрації 22.02.2021) на суму 2709330 грн.
Рішенням рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року позов задоволено. 
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. 
Свої позовні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що спірним податковим повідомленням-рішення правомірно зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податковим на додану вартість, оскільки правовідносини, що мали місце між позивачем та ФГ «Труд 2012» у перевіряємий період не мали реальних наслідків.
Апелянт зазначає, що актом документальної позапланової виїзної перевірки ФГ «Труд 2012» від 11.03.2021 №3926/20-40-07-24-09/38176222, складеним Головним управлінням ДПС у Харківській області, встановлено відсутність реального здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з покупцями та постачальниками за період січень-грудень 2020 року, у т.ч. ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод». 
До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та призначено до розгляду в судовому засіданні. 
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, з належними документами, що посвідчують право представників представляти їх інтереси, в судове засідання не з`явилися. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Південним міжрегіональним управлінням по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову виїзну перевірку приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2021 року від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт від 22.04.2021 №114/34-00-07-06/00388932 (далі - акт перевірки).
Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме: 
- п. 198.1. п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 9  970  698 грн. 
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.06.2021 №10634000706, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за січень 2021 року (реєстраційний номер у контролюючому органі 9032136977, дата реєстрації 22.02.2021) на суму 9   970   698 грн. 
Рішенням ДПС України від 12.08.2021 №18510/6/99-00-06-01-02-06 податкове повідомлення-рішення від 09.06.2021 №10634000706 скасовано в частині завищення від`ємного значення за січень 2021 року на суму 7261368 грн за господарськими операціями з ФГ «Інноваційні аграрні технології».
За наслідками рішення ДПС України відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 17.08.2021 №16134000706 про зменшення розміру від`ємного значення ПДВ по декларації за січень 2021 року на суму 2709330 грн за господарськими операціями з ФГ «Труд 2012».
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно підпункту 200.1 і 200.2 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
У свою чергу, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту "а" пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України "податковий кредит" - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі по тексту - Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХIV).
Відповідно до статті 1 цього Закону "первинний документ" - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що "господарська діяльність" - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХIV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
За змістом частини 1 та 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції. При цьому, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з наведеними вище нормами Податкового кодексу України.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, висновки податкового органу щодо заниження товариством податкових зобов`язань ґрунтуються на тому, що у ФГ «Труд 2012» відсутні трудові ресурси та основні засоби для здійснення господарської діяльності. 
З наданих доказів вбачається, що між позивачем та ФГ «Труд 2012» укладено договір поставки кукурудзи №218-ТР від 02.10.2020. 
Поставка кукурудзи за договором поставки   №218-ТР від 02.10.2020 здійснена за видатковою накладною від 02.10.2020 №2/10 у кількості 2158,946 т на загальну суму 12737790,04 грн, у т.ч. ПДВ 2122965,01 грн, актом приймання-передачі зерна від 02.10.2020 №83, складською квитанцією на зерно від 02.10.2020 №9426 ТОВ «Кегичівське хлібоприймальне підприємство», за якою до позивача перейшло право власності на кукурудзу в кількості 2158,946 т від ФГ «Труд 2012», та карткою аналізу зерна від 02.10.2020 №293.
За фактом поставки кукурудзи ФГ «Труд 2012» склало податкову накладну від 02.10.2020 №22 на загальну суму 12737790,04 грн. в т.ч. ПДВ 2122965,01 грн, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Також між позивачем та ФГ «Труд 2012» укладений договір на постачання кукурудзи №234-ТР від 12.10.2020.
Поставка кукурудзи за договором поставки №234-ТР від 12.10.2020 здійснена за видатковою накладною від 13.10.2020 №3/10 в кількості 576,752 т на загальну суму 3518191,181 грн. в т.ч. ПДВ 586365,3 грн, актом приймання-передачі зерна від 13.10.2020 №86, складською квитанцією на зерно від 13.10.2020 №9464 ТОВ «Кегичівське хлібоприймальне підприємство», за якою до позивача перейшло право власності на кукурудзу   в кількості 576,752 т від ФГ «Труд 2012» та карткою аналізу зерна від 13.10.2020 №317. 
За фактом поставки кукурудзи ФГ «Труд 2012» склало податкову накладну від 13.10.2020 №23 на загальну суму 3518191,81 грн, в т.ч. ПДВ 586365,30 грн, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Оплата кукурудзи здійснена платіжними дорученнями: від 06.10.2020 №224819 на суму 8100000,0 грн, від 07.10.2020 №224972 на суму 2090232,04 грн, від 15.10.2020 №225812 на суму 2814553,45 грн, від 10.11.2020 №228718 на суму 703638, 36 грн, від 10.11.2020 №228719 на суму 2547558,0 грн, всього на суму 16255981,85 грн. Розрахунки здійснено у повному обсязі, заборгованість відсутня. 
Господарські операції з поставки кукурудзи відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача та ФГ «Труд 2012».
Як вбачається із наданих доказів та не спростовано апелянтом, на виконання договору поставки №218-ТР від 02.10.2020, ФГ «Труд 2012» передало позивачу кукурудзу за видатковою накладною від 02.10.2020 №2/10 у кількості 2158,946 т на загальну суму 12737790,04 грн, у т.ч. ПДВ 2122965,01 грн, актом приймання-передачі зерна від 02.10.2020 №83, складською квитанцією на зерно від 02.10.2020 №9426 ТОВ «Кегичівське хлібоприймальне підприємство», за якою до позивача перейшло право власності на кукурудзу в кількості 2158,946 т від ФГ «Труд 2012», та карткою аналізу зерна від 02.10.2020 №293.
На виконання договору поставки №234-ТР від 12.10.2020 ФГ «Труд 2012» передало позивачу кукурудзу за видатковою накладною від 13.10.2020 №3/10 в кількості 576,752 т на загальну суму 3518191,181 грн. в т.ч. ПДВ 586365,3 грн, актом приймання-передачі зерна від 13.10.2020 №86, складською квитанцією на зерно від 13.10.2020 №9464 ТОВ «Кегичівське хлібоприймальне підприємство», за якою до позивача перейшло право власності на кукурудзу   в кількості 576,752 т від ФГ «Труд 2012» та карткою аналізу зерна від 13.10.2020 №317. 
Згідно п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа. 
Згідно ст. 43 вказаного Закону якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію. 
Отже складська квитанція є належним та достатнім доказом у розумінні ст. 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України, яка підтверджує факт передачі зерна, що зберігається на зерновому складі, від одного власника іншому власнику.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, господарські операції з передачі зерна кукурудзи позивачу від ФГ «Труд 2012» відбулись на зерновому складі ТОВ «Кегичівське хлібоприймальне підприємство» та підтверджуються складськими квитанціями на зерно від 02.10.2020 №9426 та від 13.10.2020 №9464, що свідчить про їх реальний характер.
За вказаних обставин первинні документи бухгалтерського обліку, а саме: видаткова накладна від 02.10.2020 №2/10 на зерно кукурудзи у кількості 2158,946 т на загальну суму 12737790,04 грн, у т.ч. ПДВ 2122965,01 грн, акт приймання-передачі зерна від 02.10.2020 №83, видаткова накладна від 13.10.2020 №3/10 на зерно кукурудзи в кількості 576,752 т на загальну суму 3518191,181 грн. в т.ч. ПДВ 586365,3 грн та акт приймання-передачі зерна від 13.10.2020 №86, відображають фактичне здійснення господарських операцій та є підставою для бухгалтерського обліку і формування податкової звітності. 
Щодо висновків про відсутність реального здійснення господарських операцій з ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» внаслідок ненадання ФГ «Труд 2012» первинних документів бухгалтерського обліку, зазначених у акті   Головного управління ДПС у Харківській області від 11.03.2021 №3926/20-40-07-24-09/38176222, то порушення вимог п. 44.1 ст. 44 ПК України ФГ «Труд 2012» не є підставою для притягнення до відповідальності позивача як контрагента.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що позивачем належними доказами підтверджено факт отримання товару від ФГ «Труд 2012».
Більш того, як вірно зауважено судом першої інстанції, відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися). Певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Відсутність у позивача товарно-транспортних накладних на отриманий від контрагента товар не є безумовною підставою для висновку про безтоварність господарської операції, оскільки транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки. Вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій, проведених з контрагентами. 
Також безпідставними є посилання апелянта на відсутність у контрагента позивача трудових ресурсів та основних засобів, необхідні для здійснення господарської діяльності.
У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
В той же час, відсутність у контрагента позивача задекларованих матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредит, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту
Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 30 січня 2018 року №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковим органом не доведено правомірність винесення спірних податкових повідомлень-рішень, а тому такі підлягають скасуванню.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що доводи апелянта в частині відсутності настання реальних наслідків за правочином украденим між позивачем та ФГ «Інноваційні аграрні технології» не можуть бути предметом дослідження у даній справі, оскільки правомірність формування податкового кредиту позивачем за результатом взаємовідносин із вказаним суб`єктом господарювання, оскільки їх правомірність встановлено рішенням ДПС України від 12.08.2021 №18510/6/99-00-06-01-02-06. 
Згідно  з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень залишити без задоволення. 
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                        В. Ю. Ключкович	
Суддя	               А. Б. Парінов	
(Повний текст постанови складено 16.01.2023)