Ухвала
 
04 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 607/25744/18
провадження № 61-1741ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,    
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики. 
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 23 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 278 242,46 грн боргу за договором позики, 139 121 грн - пені за прострочення повернення грошових коштів та 3 796,29 грн - 3 % річних, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, разом - 421 159,75 грн. 
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 956 061,50 грн  - боргу за договором позики, 3 478 030 грн - пені та 94 907,36 грн  - 
3 % річних, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, разом - 
10 528 998 грн.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 
від 23 липня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 коштів за договором позики, пені, 3 % річних та судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики від 20 січня 
2003 року, пені та 3 % річних відмовлено.
 
В решті рішення суду залишено без змін.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
02 лютого 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до  Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року у вищевказаній справі, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду  і  передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано подати до Верховного Суду належні докази на підтвердження отримання копії рішення суду апеляційної інстанції та уточнену редакцію касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, із зазначенням у ній підстави (підстав) касаційного оскарження судового рішення.
 
10 березня 2023 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, до яких заявником додано уточнену редакцію касаційної скарги та докази на підтвердження отримання копії рішення суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга на вищевказане судове рішення надійшла з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, повний текст якої складено 
02 січня 2023 року, отримано представником скаржника 11 січня 2023 року. Касаційна скарга здана до поштового відділення 02 лютого 2023 року, а відтак касаційна скарга подана у межах строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України. 
 
Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки причини його пропуску є поважними та підтвердженими відповідними доказами.
 
За частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої 
статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Також заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу, зокрема вказує, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 2 частини 1, пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Отже, наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
 
Крім того, у касаційній скарзі заявлено клопотання про зупинення дії (виконання) постанови Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року та ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2023 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Отже, метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.
 
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.
 
Оскільки заявником не наведено обґрунтованих підстав зупинення дії (виконання) постанови Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку, у задоволенні клопотання слід відмовити.
 
Разом з тим, ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2023 року не є предметом перегляду касаційним судом, а тому відсутні підстави для зупинення дії (виконання) до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
 
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 402 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року.
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/25744/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики.
 
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зупинення дії (виконання) постанови Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року та ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2023 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               В. В. Сердюк
  
В. А. Стрільчук
 
І. М.  Фаловська